258 



17. Forandringer af den færdige Strandeng 



Det er vist ofte Isen om Vinteren, der medtager Engen mest, navnlig 

 Bølgeslag af isfyldt Vand eller Isdrift^ 



Det er dog langtfra altid, at den nedbrudte Kj^st staar med en 

 om end bugtet, saa dog i det hele fortløbende, skarp Kant; oftest 

 æder Havet sig stærkere ind paa eet Sted end paa et andet; den 

 ene Plantearts Individer gøre stærkere Modstand mod Nedbrydning 



Fig. 130. Strandenge n. f. Harbøøre, uden for Diget, ødelagte af Havet og delvis dækkede af vissen 

 (graa) Bændeltang. (Fot. af E. W.). 



end andres, og Engen opløses i sin Eand i Stumper og Stykker. 

 Fig. 109 (S. 210) fra Fanøs Kyst viser saaledes et lille Selskab af 

 Statice scanica, der staar paa en Tue, fordi Bunden udenom har 

 været mindre modstandsdygtig mod Havets Angreb, og Fig. 129 viser 

 et Parti af Nordby Grønnings østlige Kyst, som af Havet er opløst 

 i Stumper og Stykker. Paa saadanne Steder foregaar der en uafbrudt 

 Kamp mellem Havet og Planterne; hint bestræber sig for at bryde 

 ned, disse ville holde Jorden tilbage og danne ny Jordbund. Mange 

 Steder vise de i Mængde ophobede, udvaskede Eødder og Rodstokke 



^ Halligerne blive mindre Aar for Aar, og meget er der skrevet om Nødven- 

 digheden af at sikre dem som Bølgebrydere foi- den værdifulde Fastlandsmarsk. 

 Figurer af Halligerne findes hos Eeinke (1903 b). C. Bruun meddelte (1858), at 

 Arealet af det i Skat ansatte Land svandt ind til omtrent det Halve i Tidsrummet 

 1713—1858; i 1713 vare samtlige Halliger skyldsatte for 8056 Tdr., men 1778 var 

 det gaaet ned til 4980 Tdr. 



