296 



20. Saltplanternes Ejendommeligheder 



saftrige, sædvanligvis mørkegrønne og af en ejendommelig Gennem- 

 sigtighed; de ere derfor stive og brække let, fremfor at lade sig 

 bøje. Særlig tykke synes nogle at blive paa Sten-Strandvolde, saa- 

 ledes som Fig. 145 af Honckenya viser; dens Blade ere usædvanlig 

 kødfulde, næsten trinde. Forskellen i Tykkelse mellem Bladene hos 

 de typiske Indlandsplanter og hos de Individer eller Former, der ere 

 komne til Udvikling paa Strand, kan være i det mindste som 1 : 5, 

 hvad hosstaaende Figurer vise; i Fig. 146 B er af- 

 bildet et Tværsnit af et Blad af Solanum dulcamara 

 fra Botan. Have, og i A Tværsnittet af et Blad fra 

 en Strandvold paa Langeland; det sidste er omtrent 

 5 Gange saa tykt som det første. I B er der kun 

 1 Lag Palissadeceller og 3—4 Lag runde eller svagt 

 stjærneformede Svampvævceller, alle tæt fyldte med 

 Grønkorn (Fig. D) ; i Strandformen er der to Lag Palis- 

 sadeceller, af hvilke de inderste ere omtrent halvt saa 

 høje som de yderste, og derunder c. 4—5 Lag Svamp- 

 vævceller (Fig. C). Grønkornene ligge ikke saa tæt som i 

 B. Huden er tyndvægget, og dens Celler større i A end 

 i B. Det er dog vist sjældent, at Forskellen mellem de to 

 Slags Blade bliver saa stor som her, i Regelen vist kun 

 2 — 3 Gange. Blade af Planter fra Botan. Have for- 

 holdt sig til dem af Strandplanterne : hos Silene ve- 

 nosa 1 : 3 (Strandplanten fra Møens Klintstrand); Atriplex hastata 1 :2V2. 

 Denne forøgede Tykkelse skyldes formentlig Saltets Lidvirkning 

 derved, at det optagne Salt forøger Cellernes Saftspænding, idet det ved 

 at drage Vand til sig spiler Cellerne ud og dermed gør det hele Or- 

 gan tykkere. Mange Forsøg at Lesage og Bafalin, desuden Focke, 

 Hoffmann, Briclc o. A., have vist, at ved Dyrkning i sædvanlig Jord 

 miste Saltplanterne deres normale Egenskaber, Bladene blive tyndere, 

 slappe og uigennemsigtige, og Huden bliver mindre glinsende, end 

 den var tidligere. 



Fig. 145. Honckenya 

 peploides fra stenet 

 Strandvold ved Kaas 

 (Limfjorden). (E.W.) 



Bladenes anatomiske Bygning^ Med Kødfuldheden følger 

 naturligvis ogsaa anatomiske Afvigelser fra Indlån dsplanternes typiske 

 Bygning, hvilket vi nu skulle nærmere betragte. 



De mest sukkulente Tokimbladede ere følgende: Chenopodiaceæ 

 (nemlig Salicornia, Salsola, Suæda, Kochia, Atriplex, Chenopodium, 



^ Herom, kan henvises til Warming 1890, 1891 og navnlig 1897, hvor en Mængde 

 af vore Arter ere omtalte og afbildede. Desuden findes anatomiske Billeder hos 

 Lesage, Giltay, Heinricher, Brick, Areschoug, Grevillius, Joh. Erikson, til hvilke 

 findes Henvisninger hos Warming 1. c. 



