304 20. Saltplanternes Ejendommeligheder 



Intercel lul ærrum mene blive mindre hos Saltplanter, og Lesage 

 har vist, at dette er en Følge af Saltvandet. Dette bevirker atter 

 den ejendommelige Gennemsigtighed af Blade og Stængler, som mange 

 Arter have. 



Saltbundsplanterne have en langsom og svag Fordampning; 

 det er vel bekendt for Plantesamlerne, hvilken lang Tid det tager at 

 faa en Saltplante tørret, og det er let ved Forsøg at overbevise sig 

 om, hvor mnaadelig langsomt Saltplanter visne sammenlignet med 

 mesofile eller hydrofile Planter; Landmanden ved, at Hø fra Syltenge 

 holder sig usædvanlig længe frisk og saftrigt. Dette er aabenbart 

 den saltholdige Cellesafts Skyld, thi særlige Transpirationsværn, der, 

 saaledes som Tilfældet er hos mange Tørbundsplanter (Xerofyter), ere 

 knyttede til Huden, findes sjældent; Saltplanterne afvige i denne 

 Henseende fra de typiske Xerofyter^. 



Huden hos vore sukkulente Saltplanter har nemlig kun tynde 

 Ydervægge, og Kutikula'en er tynd. Spalteaabningerne ligge næsten 

 i Overfladens Niveau eller kun lidet nedsænkede; stærkest nedsæn- 

 kede ere de vel hos Eryngium, der jo ogsaa mere er Klitplante end 

 Strandplante (jvfr. Warming, 1897, S. 208). Endvidere ere Spalt- 

 aabningerne alsidig fordelte paa Bladene. 



Heller ikke er der mange, som have transpirationshæmmende 

 Dækhaar; her bør navnlig nævnes Artemisia maritima og A. Stel- 

 leriana, Petasites spurius, Obione-Arterrie, Kochia hirsuta, og maaske 

 kunne Mælderne med deres ejendommelige »Melhaar« regnes med 

 hertil. Kirtelhaaret er navnlig Senecio viscosus; Hydathoder (?) findes 

 hos Glaux, Statice og Armeria. 



Naar Strandplanterne kun sjælden have frisk grønne Farver 

 (Honckenya, Cakile og Matricaria ere vel de lyseste), men i Eeglen 

 ere mørkt og smudsigt grønne, sk3ides dette altsaa ikke Haardan- 

 nelser; det kan være selve Grønvævets Farve, der er Grunden; i 

 denne Henseende kan fremhæves, at meget Salt i Cellesaften bringer 

 Bladgrøntet til at aftage, og at store og smukke Grønkorn ikke findes 

 hos Saltplanter, ligesom man ogsaa i Regelen kun ser lidet til Sti- 

 velse [Lesage, Batalin, B^nck o. A.). 



En anden Grund til den mørke Tone er den Voksbelægning, 

 som flere Arter have, deriblandt navnlig Andelgræsset og Strand- 

 Kvik, foruden Lathyrus maritimus, Mertensia maritima, Crambe ma- 



^ Naar Schimper fandt saa stor Lighed mellem Saltplanter og Tørbundsplanter, 

 var det vel navnlig, fordi han havde Mangroveplanterne for Øje ; men disses Livs- 

 kaar ere aabenbart meget forskellige fra de lave, urteagtige Strandplanters. I øv- 

 rigt anser jeg det nu for rigtigst, at lade Halofyterne gaa ind under Xerofyterne som 

 Former af disse. Ogsaa Andre f. Eks. Buchenau tildele Saltplanterne en for tyk Hud. 



