314 



!1. Strandplanternes Blomsterbiologi og Frøspredning 



Disse Stykker af Rodstokke ere næppe særligt tilpassede til Trans- 

 port med Vand, og det samme gælder utvivlsomt ogsaa mange Frø; 

 Havets Bølgeslag og Strøm vil efterhaanden føre dem fra Sted til 

 Sted paa samme Maade som de bringe Sand 

 og mindre Stene i Vandring langs med Kj^- 

 sterne, som foran omtalt; hertil behøves in- 

 gen Tilpassethed. Men man træffer alligevel 

 hos en stor Del Frø forskellige Bygnings- 

 forhold, der maa opfattes paa denne Maade, 

 og som alle sigte til at skaife Flydeevne til 

 Veje for dem. Det ev jo ogsaa klart, at Frø, 

 der kunne flyde paa Vandet, have større 

 Udsigt til lange Vandringer end de, der 

 straks gaa til Bunds (jvfr. ogsaa Rosenvinge, 

 om Havalgers Vandringer, 1905). 



Flydeevnen kan bringes til Veje paa for- 

 skellig Vis. En Maade er det, at Frøene 

 ere i Forbindelse med Flydeappa rater 

 (»Flottører« kalder Sernander dem). Hertil 

 maa regnes f. Eks. de Fig. 152 afbildede 

 hos Strand -Kvik. Det er bekendt, at 

 Blomsterstandens Akse er solid (ikke hul), 

 hvorved den staar i Modsætning til Triti- 

 cum repens^; den brækker umaadelig let i 

 Stumper og Stykker, naar den er moden, og 

 Vind og Vand fører dem bort. Medens det 

 enkelte Frø er tungere end Vand, er Frøet 

 med Avnerne om lettere end Vand (Andre- 

 sen), og det samme gælder Smaa-Aksene 

 med Stængeldelene. Figur 152 viser, hvorledes Kimplanterne udvikle 

 sig af disse Stykker (Warming 1891, S. 163). 



Om en Del andre Græsser angiver Andresen, at medens de iso- 



Fig. 152. Triticum junceum, lidt lur- 

 mindsket. A, et Stykke af Akset med 

 spirende Frø; n, det skedeformede 

 Lavbhid; l\ l^, de før.ste Løvblade. 

 B, et Stykke (3Ledl af Akset; i det 

 ene Smaa-Aks et spirende Frø. 

 (Tegn. af E. W.) 



1 Reiuke skriver (1903 h, S. 35): „De blomstrende og frugtbærende Straa af 

 Strandkvik have en mærkværdig Egenskab. Medens Rodstokken, skønt temmelig 

 tynd, dog lader sig bøje, taale Straaene ingen Bøjning, men springe ved Forsøget, 

 som om de vare tynde Glasstænger. De ere fyldte af Parenkymvæv og ofte findes 

 en Ledningsstræng i Aksen ; alligevel er der tykvæggede, forveddede Strænge uddan- 

 nede i deres Omkreds, næppe mindre stærke end hos Tr, repens, der har et hult 

 Straa, som udmærket lader sig bøje. Styrkevævet hos Strandkvik maa da have en 

 Molekulærstruktur, der gør dem ejendommelig skøre. . . . Ere Frugterne blevne 

 modne, overgaar Frugtstandens Akse endog Straaet i H. t. Skørhed. ... I Naturen 

 brydes Akserne i Stykker, saa at Smaa-Aksene med det vedhængende Stængel- 

 stykke blive blæste langt bort. 



