18 1 K!. SEMINIFLOR^. 



bergås v. om staden. — /? Uppsala, Lassbybackar. Värml. bergsl. Gåsborn.) Sällan 

 mer än quartershög, till alla delar mindre hårig än föreg., och icke olik mag- 

 rare former af följ. Blombrämets undre sida rödrandad. — H. bifurc. /3 auri- 

 culif Ed. 5. H. Pilos. y Auriculo—Pilosella Fr. Nov. 2 och H.N. 



b — Ålla holkfjällen trubbiga. 



5 H. Auricula L. stäng. vanl. enbladig, med grenskott och 1—8 kort skaftade blom- 



korg, i flock; bladen lancettlika — tunglika trubbiga, glest hårbräddade, på båda 

 sidor glatta och blågröna; holkfj. med bred blek kant; blombrämet på båda sidor 

 gult. 2|.6, 7. — i^ majus: 2 — 3 quarter hög och till alla delar större, med 4 — 8 

 blomkorgar. Fig. Fl.D.llll. Reich.t.l475,f.2. H.N.f.6, n:o 6; /ST.g, n:o 7. 

 Angsback. a. [Sk.—Pit. Lpm. — N.) Vanl. quartershög med små blomkorgar. Var. 

 på mycket torra st. fingerhög, n. glatt och enblomslrig: var. minus Fr. H.N. f. 11, 

 n:o 14; på fukt. ängar åter öfvergår den ty dl. i fi, som länge förvexlats med följ. 



6 H. suecicum Fr. stäng. vanl. enbladig, långt hvithårig, upptill glandelhårig, med gren- 



skott och vanl. talrika blomkorg, i sammansatt qvast; bl. bredt lancettl. — omv. 

 eggrunda, på båda sidor glatta och blågröna, hårbräddade; holkfj, föga glandelhå- 

 riga, med blekare kant; blombrämet under brandgult och rödstrimmigt. 2\.l. Fig. 

 H.N.f.15,n:oll. 

 Fukt. äng. {VB. Umeå sn. Jämtl. Helsl. Dal. Värml. samt på spridda ställen i de 

 öfriga prov. ned till Smal. Golll. Fleringe sn. — N. Dovre, vid Drivstuen; Romsda- 

 len, ofvan Ormein, samt Hugelien i Torpen. Trondhjem.) Habituelt lik, men lätt 

 skiljd, med blombrämets färg och de kortare, raka blomkorgskaften, från föreg.s 

 fj, hvilkcn ursprungl. hänfördes till denna art. Är, enl. Fr. Symb., H. dubium 

 L., och enl. Fr. Epicr. H. Auric. majus Wg. 



7 H. floribundum Wimm. stäng, enbladig sträfhårig, meränd. med grenskott, och vanl. 



fåblomstrig, n. enkel flock; bladen bredt lancettlika — n. spadlika, något trubbiga 

 med udd, på båda sidor gleshåriga ell. blott hårbräddade, blekgröna, under glest 

 sljernludna; holkfj. svarthåriga, n. kantlösa; stiftet gult. 2^7. Fig. Reich.t.l484,f.l. 

 H.N.f.13, n:o 8, 9. 

 Fjelltr. r. [Herjed. nedom gästgg. Nilsvallen. — N. Dovre, vid Drivstuen. Hugelien i 

 Torpen; samt flerestäd. i mellersta och söd. déT. enl. Fr.) Omkring fotshög eller 

 mera; stängeln oftast upptill samt blomkorgsskaften slräfva af långa utstående 

 svarta hår och derimellan kortare glandelhår. Stundom grenar den sig längre 

 ned, hvarigenom blomkorgsamlingen blifver mer sammansatt. En del former 

 närma sig mycket till följ. — jy. collinum Blytt. Dovr. 



8 H. pratense Tausch: stäng, enbladig långt sträfhårig, med korta grenskott och sam- 



mansatt mångblomstrig flock; bladen spadlikt lancettlika trubbade, på båda sidor 

 mörkgröna, under ell. vid medelnerven och i kanten slräfhåriga, utan märkligt 

 ^(/erw^wc^rf,' blombrämet och stiftet gula. 2^6,7. Fig. Reich.t. 1477. H.N.f.6, n:o 10. 

 Ang. r, [Sk. Lund, i Paradislyckan. Smal. norra och öst. del., t. ex. mell. Grenna 

 och Husqvarna; Kalmar. ÖG. Söderköping, vid canalen; Krokek sn, vid Larum. 

 Uppl. vid Hillersjö och Edby på Svartsjölandet; Uppsala. Gefle, på Skansholmen. 

 Värml. bergslagen. — N. Christiania.) Stängeln 1\ — 3 qu. hög, upptill fint stjern- 

 luden mell. de långa enkla håren. — H. collinum Beich. och Fr. Nov. H. dubium 

 Hn. Ed. 4. 



*9 H. Blyttianum Fr. stäng. n. bar, med grenskott och tät fåblomstrig flock; bl. bredt 

 lancettlika, ofvan midten bredast, trubbiga, glest tandade, på båda sidor glest lång- 

 håriga, blekgröna ell. blåaktiga; blombrämct under brandgult; stiftet brunaktigt. 

 2^. 7. Fig. HiN.f.lS, n:o 7. 

 Fjelltr. r. {N. Brufladt i Valders, vid foten af fjellet Tonsaasen; Höjnaesäter i Slidre 

 m. fl. st.) Stängeln föga mer än quartershög 4 — 5blomstrig, med små blomkor- 

 gar och långa utstående hår, är vanl. närmare basen försedd med ett enda för- 

 krympt, n. jemnbredt blad. Allt efter ex. i H.N. och den i Upps. Bot. trädg. od- 

 lade, hos hvilken sednare dock stängelns blad och blomk. äro större. — H. fus- 

 cum Fr. Symb. och ed. 8, icke Vill. enl. Fr. 



10 H. decolorans Fr. stäng, enbladig sträfhårig, vanl. utan grenskott, med blomkorg, i 

 något sammansatt hvithårig, vanl. tät qvastlik flock; bladen rent gröna, styfva och 

 något glänsande, omv. eggrunda — bredt aflånga trubbiga, tydl. tandade, pä båda 



