Fani. Violarieop. 109 



Våt gräsmark, a. {Sk.—LpL — N. — * Angml. Sollefteå. Hehi. Mo-Myskie. Värml. 

 i Nyecis och Finnskoga sm. Ner. ÖG. Vinnerstad. Smal. Femsjö; Åhs. Sk. Lind 

 ved. Hall.) Liten, med små blekgredelina, stund, hvita, ådriga blr. Jddre bli 

 bladen mycket större, men alltid släta och glänsande. ^ Stor som föreg., med 

 hvilken den förenades i ed. 5 — 7, är V. scanica Fr. S.V.Sc. V. fennica kyl. 



ff Första blnia från roten, som sedan får bladig stjelk med kronlösa blr. 



7 V. mirabilis L. bladen njurlikt hjerflika, med spets, glest naggade; stiplerna odelade; 

 stjelk och bladskaft längsefter ena sidan håriga: foderflikarne spetsade; slängelblom- 

 morna ofruktsamma, med kronblad; stjelkblomm. fruktbärande, utan kronblad 2i. 4 

 5, hvitblå blr. Fig. Jacq. A.f.19. FI.D.lOiS. * 



Lund. [Sk. Blek. Ronneby och Yäino. - Lpl. Sälls. norr om Upp!. Vestml. och Värml. 

 Öl. Goltl. — N. till SaKen.) De första blrna på skaft från roten, rälluklande, de 

 sednare på bladig stjelk, ytterst sällan med utväxta kronblad. 



ftf Sfjelkon blad- och blombärande. 



S V. biflora L. stielken meränd. 2blommig; l-laden njurlika lundnaggade, med hel- 



bräddade stipler. 2^6,7. Fig. Sv.B.753. Fl.D.iC. H.]N'.f.5,n:ol>9. 



Fjelltr. i })äckdalar. {Lpl. norra Belsl. Dal. uti Idre. — N.) Har små, rent 

 gula blr. 



9 V. arenaria DC. meräudels tinl och taft småluden; bladen rundadt hjertlika, nag- 

 gade bläaktiga, fasta, med bredt lancettlika hvass-sågade stipler; foderfiik. lancett- 

 lika spetsiga, med tvärhuggna bihang, kortare än kronsporren; fröhuset eggrundt. 

 2^4,5. Fig. Reich. f.l42— 149. H.X.f.O, n:o26. 

 Hedar, sandback, (Sk. Smal. vid Vettern och i öst. delen enl. Scheutz. — Angmi. 

 Vestml. Värml. Boh.^ Öl. Gottl. — iV. till Ost-Finnm.) 2—4 tum hög, tufvadtmång- 

 stjelkig; bladen små, äfvensom de blågredelina blrna; sporren ofta hvit. En n. 

 glatt variation bildar öfvergång till följ. art. — V. Allioni Pio. 



10 V. sylvatica Fr. bladeu bredt hjertlika, rundadt iiaggsågade, glatta ell. omärkligt 



småhåriga. tunna, med korta lancettlika hvassflikiga stipler; fodret som föreg.; fröh, 

 aflångt. %. 5 — 7. — (i Riviniana: blrna stora i jemf. med örten, med rundade 

 kronblad, hvitgul sporre. Fig. Sv.B.290. H.N.f.6, n:o 25. Reich. f.200,201; /? 202. 

 F1.D.1453. 

 Skogsäng, lund. a. [Sk.— VB. och Jämtl. Öl. Gottl. — AV; Ofta stor, alltid bredbla- 

 diq, då bladformen hos följ. är mer utdragen på längden; blrna hos båda rent 

 blå ell. stund, hvitaktiga. Én sednare sommarform är V. canina frustranea Wg. 

 med lång nedligg. stjelk och blr ulan kronbl. — V. canina (J Handb. ed. 3. V. 

 sylvestris Beich. 



11 V. canina L. bladen aflångt hjertlika, rundadt naggsågade, fasta, icke nedlöpande 



pä skaftet; stipl. lancettlika ell. atlånga, de nedre alltid kortare än bladskaftet; för 

 öfr. som föreg. 2|. 5— 7, b. stund. hv. blr. — ^ montana L. stipl. aflånga groftandade; 

 kronbladens skifva rundad, sporren af foderbihangens längd. — "^ strida Horn. stjel- 

 • ken utdragen upprat; de nedre stipl. af halfva, de öfre af hela bladskaftets längd; 

 .sporren meränd. längre än foderbihancen. Fig. Reich. f.l54. 155. samt 150 — 153, 

 . en mindre form. ' mow<f. Sv.B.682. FI.D.1329. H.N.f.lO, n:o 30. ^ Ä/rvc/a; Fl.D. 18 12. 



Kiltz. i Linnaea 3. 

 Skog. back. a. {Sk. — Ångml. Vestml. Värml. Öl. Gottl. — N. — *mont. Lpl. — Gestr. 

 Värml. Blek. Törnskären — N. — '^strida i lundar, helst vid stränder; Blek. Smal. 

 Kalmar. Södml. Strängnäs. Uppl. Ge/le flerestädes. Medelp. på Marmens strand i 

 Attmar. — IS. Christiania.) Utmärkt af de mer eggrunda bladen, hvilka hos strida 

 mycket närma sig dem hos följ. art. Afarterna synas nog afvikande, helst deras 

 yppigare former; men någon bestämbar gräns finnes icke i naturen. Afven till 

 de 2 föreg. finnas medel former, ehuru icke så tydliga. ■— V. strida är V. nemo- 

 ralis Kiitz.; och V. mont. är V. Wahlenbergii Beurl. 



12 V. stagnina Eit. hela växten glatt; bladen eggrundt ell. något hjertlikt lancettlika, 



obetydligt nedlöpande på skaftet, glest naggade; stiplerna jemnbredt aflånga tan- 

 dade; kronsporren kägellik. 2^6—8. Fig. Reich. f.208. H N.f.4, n:o 43. 

 Fukt. st. strand. [Sk.— Gestr. och Vestml. Värml. Sällsynt längre norr upp till Jämtl. 

 07. Goltl. — N. till Salten.) Vanl. upprat, flerstjelkig ; stipl. variera från halfva 

 bladskaftets längd till längre än detta; kronbl. bredt aflånga, mycket ljusblå ell. 



