Fam. SenlicoscB. 139 



7 R. Radlila Weih. stamm. hårig, med gröfre, raka ell. nedböjda taggar, glest blan- 



dade med glandier och små raka borst; bladen som föreg.; vippan sammansatt, gre- 

 nig, med glandier och raka borstlika taggar; kronbladen 'ftrerf^ omv. eggrunda. ^7, 

 hv. ell. blekröda blr. Fig. H.Kf.8, n:o 47. 

 Bergsrött. etc. vid hafvet, r. (Sk. Helsingborg; Kullaberg. Boh. Långedalen; Koön 

 vid Marstrand. Blek. Carlskronatrakten; Carlshamn; Ronneby ) Stamm. sträf som 

 ett rifjern [radula] af de fina, lätt lossnande nåltaggarne; bladen tunnare än 

 hos föreg., som denna art för öfrigt mycket liknar. — R. vulg. * Radida Arrh. 

 Monogr. 



8 R. horridus Hn. stamm. upptill luden och glest glandelhårig, med grofva krökta och 



finare raka taggar; bladen 3fingr.; småbi, bredt eggrunda, under gröna håriga; 

 vippan qvastlik glandelhårig med kroktaggiga blomskaft och foder; kronbl. a^ånoa. 

 t, 6, 7, hv. ell. rödl. blr. Fig. H.N.f.6, n:o 46. 

 Stenbundna st. nära hafvet, r. [ÖG. Rönö vid Ettersundet, samt Jonsberg; Stegeborg; 

 nära Smål. gränsen enl. Sjöstr. Författarens äldsta exempl. har stället: Eknön i 

 Rönö sn.) Utmärkt af sin taggighet, täta ludd, blandadt med gröfre glandelhår, 

 rundade småblad ock flera små vippor i de öfra enkla bladens veck. Bl.fodret 

 nedböjdt; fr. liten, n. svart. — R. infestus ed.3. 



9 R. twniarum Lindeb. stamm. som föreg., strimmig; bladen öfingr.; småbi. n. omv. 



eggrunda, med kort spets, under blekare; vippan glandelhårig, kroktaggig; kronbl. 

 eggr., i spetsen urnupna. t) 7, hv. ell. r. blr. Fig. Lindeb. Nov. Fl. Scand. t.J. H.N.f. 

 15, n:o 50. 

 Bergsrött. nära hafvet. r. {Boh. öarne Oroust och Kalfö, på många st. t. ex. vid Svan- 

 vik, Varekil, Henå.) Ej olik, föreg., men skiljes med de anförda kännetecknen. 

 Bl.fodret vid blomn. utstående, sedan tilltryckt; fr. n. svart. 



'*"* Stammen trind ell. rund ad t kantig. 



a — Alla småbladen tydligt skaft a de; stammen glandelhårig. 



10 R. glandulosus Bell. stamm. alldeles trind, med gröfre och finare, raka, men något 



nedböjda taggar; bladen Sfingr.; småbi, eggrunda eller ovala, under, med undantag 

 af nerverna, n. glatta; vippan af 1 — 4blommiga, utsperrade borsttaggiga blomskaft; 

 kronbladen spadlikt aflånga. ^ 7, hv. blr. Fig. H.N.f.5, n:o 52. 

 Stenbundna st. nära hafvet, r. [Smål. Misterhult på Snuggö; Brandö; Örö; Vesterums 

 sn på Nötegårdsö etc; Kålmårdsö och Loftahammar; Vestervik på Norrlandet. VG. 

 Kinnekulle.)" Taggarne nålfina; stambladens småblad stora tjocka*), med rundad 

 basis, fint och n. likformigt hvass-sågadc ; fr. svart. 



b — De 2 nedersta småbladen oskaft ade; stammen glatt. 



11 R. Wahlbergii Arrh. stamm. rundadt kantig, med korta raka, i qvasten något 



krökta taggar; bladen öfingr.; småbladen tjocka, rhombiskt eggrunda, under blekt 

 småludna och något bleka; birna i sammansatt, kroktaggig och småluden qvast; 

 kronbl. rundadt eggrunda. +> 7, r. blr. Fig. H.N.f.9, n:o 49. 

 Stenbundna st. nära hafvet. [Sk. Kullaberg etc. — Södml Utön; Värmdön; Tollarö. 

 Stockh. Djurgården. Hall. Boh. Toltorp; Grötö etc. Öl — N. Arendalj Tönsberg.) 

 Stammens taggar raka och nog starka: bl.grenarnes längre och något krökta; 

 småbi, stora, rundade med kort spets och största bredden n. vid midten; uddbl. 

 vanl. hjertlikt. Fr. siMrtblå, af stora småbar. — R. corylifol. ed.3. 



12 R. corylifolius Sm. stamm. trind, upptill något kantig, med raka taggar; bladen 5- 



eller Sfingr.; småbladen tunna eggrunda, under omärkl. håriga gröna; blr som fö- 

 reg. med raka, något nedböjda taggar på skaften; kronbl. bredt omv. eggrunda. 

 t, 6, 7, hv. blr. Fig. E.B.827. Sv.B.187. H.N.f.7, n:o 48. 

 Stenbundna st. bergsrött. [Sk. Ystad; Ramlösa; Kullen; Torrekow etc. Blek, Ron- 

 neby; Lyckeby. Smål. Kalmar; Örö. ÖG. Gusum. Hall. Boh. i skären. VG. 

 Kinnekulle; Venersborg.) Lik R. ccesius med tunna, ofta endast 3 fingr. blad, raka, 

 men längre och starkare taggar. Fodr. nedböjdt; fr. något blåaktigt svart, stun- 

 dom finiuden, af stora småbar. 



') Tjocka och tuuna blad tagas liär endast relativt; de förra mer pergameutsfasia, de 

 sednare n. som postpapper; på skuggiga ställeu blifva dock bladen i allmänhet, tunnare. 



