Fam. Papilionacem. 149 



Stensö, Svinö och Engö, införd med ballast, men på sedn. åren försvunnen enl. 

 Sjöslr.) Späd, vid basen grenig ört, med röda och hvila blr. 



333. ONOBRiCHIS GcRrln. Helghö. 



fl O. saliva Lam. sfjelken uppstigande; foderflikarna af halfva kronkölens längd, längre 

 än vingarne; baljan borsttaggig, i framkanten kölad. % 6, 7, violettröda blr. Fig, 



„ FI.D.2243. 



Äng. r. [Sk. Bfalmö vid Limhamnsvägen och på en pilvall nära Rosenlund; Torup på 

 en backe, ymnig. Stockli. Ulfsunda. Gotll. Visby, Snäckgärdet. Fordom odlad.) 

 Alnshög; bladen mångpariga; bl.klasar axlika, 2—4 lum långa. — Hedysarum 

 Onobr. L. 



3 Flocken Astrag-alese. Stånd, diadelphiska. Balja genom ena fogens invikning 

 mer och mindre 2rummig. [Blad som föreg. flock,] 



334. ASTRåGÅLUS Lin. Kloärter. 



i A. glyq/phyllus L. stjelken nedliggande; bladen 5 — Gpariga, med eggrunda trubbiga 

 glatta småblad, eggrundt lancettllka stipler; blomklasarne kortare än bladen; bal- 

 jorna trekantiga, något krökta. 2|. 6, 7, g. bir. Fig. Sv.B.237. FI.D.1108. 

 Lund. {Sk. — Stockh. och Södml. Uppl. Funbo sn, vid Löfsta. Helsl. Carlsberg i Loos 

 sn. Medelp. berget Klacken i Hafverö sn. Jämtl. Håsjö sn. Dal. Hykjeberget. 

 Vestml. Klacken i Norberg. Ner. Herestäd. Värml. VG. Dalsl. Boh. Öl. Goltl. — 

 N. Christiania till Nffis på Hedemarken. Arendal etc.) 



2 A. oroboides Horn. stjelken uppstigande; bladen 5 — 7pariga, med aflånga trubbiga 



glatta småblad, eggrunda trubbiga stipler; klasskaffen längre än bladen; blrna kort 

 skaftade; balj. eggrunda, till hälften inneslutna i blomfodret, nedböjda. 2^7, 8, b. blr. 

 Fig. Wg.Fl.L.t.l2,f.4. F1.D.1396. H.N.f.3, n:o 39. 

 Fjellv. [Lul. Lpm. Jämtl. Snasahögen; Areskutan; Helagsljellen. Herjed. vestl. Ijell. 

 — N. Ostfinnm.; Saltdalen; Stuedal; Dovre; Lom etc.) A. Leonlinus Wg.Fl.L. 

 Phaca oroboides DC. 



3 A. alpinus L. stjelken i början mycket kort, slutligen uppstig.; bladen 8 — lOpariga 



med aflånga under mjukhåriga småblad, eggrunda trubbiga stipler; balj. Skantiga, 

 med ur blomfodret utskjutande bas. 24.6,7. Fig. Lin.FI.L.t.9,f.l. Wg.F!.L.t.l2,f.l. 

 F1.D.51. H.N.f.l4, n:o56. 

 Fjelltr. a. [Lpl.— Helsl. nordvestra socknarne. VB. Torn. elfs nedre lopp; Öfver-Calix, 

 vid elfven. Angml. Tåsjö och Fjällsjö. — iV. Finnm. ned till Hardanger.) / början 

 knappt fingerhög, likasom med stängel frånrolen, sedan 6 — 10 tum hög, grenig; 

 blrna mest hvita blåstrimmiga, stundom rent blå ell. hvita. — Phaca astragalina 

 DC. Ph. minima Less. 



4 A. hypoglottis L. sfjelk som föreg.; bladen 8 — VZpariga, med eggrundt aflånga, glest 



långhåriga småblad, eggrundt lancettlika spetsiga stipler; balj. kort eggrunda med 

 hjertlik bas. % 6, 7, blå ell. viol. blr. Fig. FI.D.614. H.N.f.ll, n:o 49. 

 Gräsväxta st, r. {Sk. ymn. mell. Malmö och Lomma, enl Prof. Fries. Smal. Kalmar, 

 vid vägen mell. Lindelimd och Engö enl. Sjöst.) 2^6 tum hög, med klasskafl 

 längre än bladen, och oflångt eggrunda tätblommiga klasar. — A. arenarius Fl.D. 

 A. danicus Retz. 



5 A. arenarius L. stjelken grenig hvitluden; bladen omkr. 4pariga, småbladen Jmn- 



bredt lancettlika, med uppvikna kanter, under hvitludna; bl.skaflen fåblommiga; 

 ba]j. cylindriska. 2f 6, 7, rödviol, blr. Fig. Sv.B.734. H.N.f.l, n:o 49. 

 Flygsand, r. {Sk. Vidtsköfle på stora drifvan mellan Tall-lunden och flygsandsbergen, 

 österut; hela hafsstranden mellan Raflunda och Kivik.) 4—7 tum hög, med djupt 

 gående grenig rot; småbladen på öfra ytan gröna; blrna 4 — 8. 



335. PHACA Lin. Fjellvicker. 



1 P. frigida L. stjelken upprat; bladen 4— öpariga, småbladen eggrundt aflånga; blom- 

 klasarne 2—4. jemnhöga; baljorna nedböjda, med utur fodret utskjutande bas. 2^7, 

 g. blr. Fig. Wg.Fl.L.t,10,f.2. FI.D.856. H.N.f.9, n:o 51. 

 Fjellv. r. [Torn. Lpm. Um. Lpm. vid Högsta by. Jämtl. Snasahögen i Are sn; Smäll- 

 högarne och Helagsfjellen. Herjed. Midtåkläppen etc. — N. Finnm.; Salten; Trond- 



