Fam. JuncacecB. 209 



n. alla med längre ell. kortare skaft; stjelkm 2—3 qu. hög, ofta med \ tum 

 breda blad. 



'4 L. glabrata Hop. knippet och birna som föreg., vanl. med mer uppräta grenar; N 

 skärmfjällen hårkantade, knappt sargade; bladen och strået som föreg. 2^7? Fig. \ 

 Reich, f.858. 

 Fjellv. r. {N. Lomseggen i Gudbrandsdalen: Norman enl. Bl.) Något mindre och 

 mer smalbladig än föreg., som den eljest till växten liknar, men med större och 

 mörkare blr lik följ. Bladen 3—4 lin. breda. 



5 L. Wahlenbergii Rupr. knippet och blrna som föreg.; skärmfjällen sargade och hår- 



kantade; bladen smalt lancettlika, glatta ell. med glesa hår vid slidöppningen; \ 

 strået ofvan midten bart, ell. med ett smalt blad närmare vippan. 2j. 7, 8. Fig. \ 

 H.N.f.8, n:o 70. 

 Fjellv. [Lpl. Jämtl. — N. Finnm. Nordl.; Valders, och fjellet Bitihodn i söd. delen: 

 Bl.) Vanl. qvarters-, säll. fotshög, med ännu smalare, och endast nedtill på strået 

 sittande blad. Blrna stora som hos föreg., svartbruna. — L. spadicea Ed.5*). 

 L. parviflora /? Wg.Fl.Su. L. glabrata och borealis Fr.S.V.Sc. p. 219. 



ff Knippe af mångblommiga täta hufvudlika ax. 



6 L. campestris DC. axen eggrunda flockvisa, med mer och mindre utdragna, raka 



skaft; kalkbladen uddspetsade, längre än det n. klotrunda fröhuset; skärmfjällen sar- 

 gade [föga eller icke håriga]; bladen platta, mycket håriga. 2^4—6. — ' multi- 

 flora Lej. kalkbl. mer sylspetsade; ståndarnes sträng slufl. af omkr. knappens längd. 



— /? congesta: axen kort skaffade, n. hufvudlikt hopgyttrade. — y nigricans: axen 

 skaffade, svartbruna: bladen blott vid basen ell. slidöppningen håriga. — d palle- 

 scens: axen smärre, pä mer utstående skaft, till fiirgen ljust brunaktiga. Fig. Fl.D. 

 1333. H.N.f.l2,n:o73. Reich. f.83 1—37; 'f.838; ^; 839. Lin. Fl.L.t.lO,f.2. H.N.f. 

 6,n:o67. / Fl.D. 1692. H.N.f.15, n:o 73. 



Ängsback. skog. a. {Sk.— Lpl. — N. — ' Sk.— Lpl. — N.) Hufvudarlen har de 

 utblommade knapparne flera g.r längre än strängen, enligt hvilken charakter af- 

 arterna höra till L. mxdtifl. Reich., som. anser delta variera och skiljer L. camp. 

 med krypande rot från L. muUifl. med tradig rot, förer /? och y till den 

 förra, samt skiljer å som egen art. — Juncus L. 



7 L. arcuata Wg. axen rundade, meränd. 4— Sblommiga, på n. hårfina, båglikt ut- 



böjda skaft; skärmfjällen mot spetsen långhåriga; kalkbl. och fröh. som föreg.; \ 

 örtbladen smala rännformiga n. glatta. 2}. 7, 8. — * confusa Lindeb. axen 1—4, \ 

 på mindre böjda skaft; kalkbl. af fröhusefs längd; örfbl. och slid. mer håriga. Fig. 

 Wg.Fl.L.t.4. Reich. f.840. H.N.f.7, n:o 74. ' Reich. f.841, 842 [enl. Lindeb.]. 

 Fjellv. [Lpl.—Herjed. — N. Finnm. till Valders: Bl. — * Lpl. — Jämtl. Snasahögen 



— N. Ost-Finnm. till Hardanger och öfre Tellemarken: Bl.) Mycket spädare och 

 med smärre blr än föreg.; bladen stundom med några få hår i kanten. Den i 

 Jämtland växande formen, som något liknar L. Wahlenb., är ännu spädare med 

 talrika, mer glesblommiga ax: var. subspadicea Beurl. — '-^ Juncus arcuat. (] Wg. 

 Fl.L., som af Blytt anses vara den rätta L. hypcrborea Br., är en medelform till 

 följ. art. 



8 L. hypcrborea Br. axet ensamt, klot- ell. eggrundl,. säll. 2—3 på upprätta skaft; \ 



skärmfj. n. bladlika, glatta; kalkbl. spetsiga af det n. klotrunda fröhrs längd; örtbl. \ 

 breda och platta, jemte shdorna glatta. 2f 7,8. Fig. H.N.f 10. n:o 65. 

 Hög fjellv. r. [Lul. Lpm. på fjellet Jegraapo. — N. Finnm. Bovre, på de högsta 

 topparne, t. ex. Finnshöe vid Drivstuen, Knudshöe, Storhöe etc.) Qvartershög och 

 styf, mest utmärkt från föreg. genom sin glatthet och de breda, icke rännfor- 

 miga, bladen, hvari den något liknar smärre former af L. camp., för hvars 



*) Ex. af L. spadicea DC. lemnade af Kocli och Buchuiger från Vosgerna, skilja sig 

 från L. Wahlenbergii med en bestämdare hårtofs i slidniynningen och mycket längre knap- 

 par i prop. till den korta strängen, som hos vår iir un lika lång, än hiUften kortare än 

 knappen. 



Hart man , Shandinavims Flora (9:de uppl.). 



14 



