Sphagnacecp. gl 



snögränsen. Goustafjell.) Stor som föreg.; mest utmärkt genom de mycket glest 

 sittande, långa och spetsiga bladen, hvilka mer påminna om de med nerv för- 

 sedda arterna. Synes komma A. petroph. x robusta Schimp. närmast, och torde, 

 såsom Lindb. anser den, blott vara en form af föreg. 



C — Sphagnacece. Mjuka, ljusgröna, hvita ell. rödakt. kärrmossor, med 

 knippvisa smågrenar, nervlösa blad af 2 slags celler, dels smala 

 och saftförande, som hilda ett glest nät, dels stora tomma och genomskin- 

 liga, försedda med spiraltrådar och porer. Fröh. ovalt ell. rundadt, med 

 plattadt, affallande lock, utan peristom. Mössa upptill oordentligt bristande'. 

 Egentl. fruktskaft ytterst kort. ehuru fröh. efter sin utbildning upphöjes 

 af det förlängda bladiga blomskaftet, 



74. SPHAG>UM Lin. 



f Stjel k bladens spets bred, rundtorn starkt och tydligt fransig genom de 

 öfversta cellernas felslagning. *) 



1 S. cymbifolium Ehrh. tätt och ofta fast tufvad; stjelken grof, med utstående tjocka 



tillspetsade smågrenar; både stjelk- och grenblad**) jemnt spridda, bredt eggrunda — 

 eggrundt aflånga, mvcket concava, okantade; de sedn. i spetsen hela. 2f 7 — 9. Fig. 

 SV.B.1J3, f. c— d. Schimp. Monogr.Sph.t. 19. Sill. M.e\s.l82. 

 Skogskärr, a. (Sk. — Lpl. — N.) Varierar mycket till storleken, stundom ända till 

 fotshög; färgen vanl. hvit ell. rödaktig. Blomskaftens blad äro bredt eggrunda, 

 i spetsen fransiga, okantade. Tvåbyggare. — S. palustre L. [innefalt. alla ärterna]. 

 S. latifolium H. S. obtusifolium Hook. & Tayl. 



2 S. Angströmii C. Hn. löst tufvad och mjuk, med lättsittande utstående, tjocka till- 



spetsade smågrenar; stjelkbl. omv. eggrunda, trubbiga; grenbl. eggrunda, n. okantade, 

 med tvärhuggen, månglandad spets. %. 7 — 9. Fig. 

 Kärr i fjelltr. r. (Torn. Lpm. Karesuando. Pit. Lpm. i kärr mel!, Skutijaur och Storava- 

 viken. Um. Lpm. Stöttingfjellet, i ödsliga kärr.) Till storleken lik föreg., hvarmed 

 den under namnet p cordifol. i de äldre uppl.^förvexlades; till färg och mjukhet 

 mest lik S. tenell. Tvåbygg. — S. insulosum Angslr. och Schimp. i Syn. 



3 S. Lindbergii Schimp. löst tufvad; stjelken grof och styf, med tättsittande styfva, ut- 



eller nedböjda spetsade smågrenar; stjelkbl. som föreg. ell. n. quadratiska; grenbl 

 smalt eggrunda, upptill n. hoprullade, i sjelfva spetsen tandade, tydl. kantade. 2f. 6, 7. 

 Fig. Schimp. Sph. t.25. Rab.Bryoth.301. 

 Kärr i fjelltr, r. {Lul. Lpm. Ährl. enl. Lindb. Pit. Lpm. mell, Skutijaur och Storava- 

 viken. Um. Lpm. vid Lycksele allniän.) Knappt quartershög, rödaktigt gul ell. 

 mörkt brungrön, med grenbl. i 5 tydliga, äfven hos en del pressade ex. märkbara 

 rader. Blomskaften korta, med tätt tegellagda, i spetsen fransiga blad. Sambyg- 

 gare. Närmast beslägtad med S. recurvum. 



4 S. fimbriatum Wils. löst tufvad; stjelken spenslig, med långa smala och spetsiga, ned- 



böjda smågrenar; stjelkbl. rundadt omv. eggrunda; grenbl. eggrundt lancettlika, i yt- 

 tersta spetsen 2 — Standade, mycket smalt kantade. 2^ 7, 8. Fig. Schimp. Sph. t,15. 

 Sill. M.exs.l84. 

 Kärr. {Torn. Lpm. — Smal. och Sk. nordvestra del, — N. Dovre; Romerige; Tvede- 

 strand: C. Rosenb. enl. Lindb.) Hvit ell. mycket ljusgrön; mest lik S. acutifol. till 



*) Ehuru den här vidtagna gruppo-ing af arterna, såsom helt och hållet artificiell, till en 

 del söndrar närbeslägtade arter från hvarandra, torde den dock för detta arbetes ändamål 

 vara lämpligare än en mera naturlig, som skulle grunda sig på de i detta slägte endast med 

 svårighet urskiljbara blom- och befruktningsdelarne. 



**) Med grenblad förstås här de, soin sitta ungefär midt på smågrenarne, ej de vid 

 grenarnes bas ell. spets, som vanl. hafva annan form. 



Hartman, Skandinaviens Flora, II (9:de uppl.). 6 



