18 



Skive-Kamille, Vaar-Brandbæger (Senecio vernalis W. & K.) 

 og Vandpest (Hélodea canadensis, Tavle 482) er tre af de mest 

 fremtrædende Eksempler paa Indvandring af Planter til Norden i 

 den nyeste Tid. Der er faa andre Ny-Indvandrere, der i den Grad 

 som disse har formaaet at fæste Rod og brede sig. 



536, Dovre- Bynke, Artemisia norvegica Fr. 



Af Slægten Bynke er Graa Bynke {A. vulgaris L., Tavle 

 18) og Have-Malurt (A. absinthium L., Tavle 19) allerede om- 

 talte (se BNF, S. 15). Paa Tavlerne 536 — 539 afbildes endnu 

 5 Arter. Det karakteristiske for Slægten er de smaa og talrige 

 Kurve, hvis gullige eller brunlige Blomster aldrig er tungeformede, 

 de fnugløse Frugter og de stærkt delte Blade. Kurvene er gærne 

 samlede i topformede Stande og er ofte nikkende. 



Hos nogle Arter er Randblomsterne hunlige og deres Kroner 

 3-fligede, medens Skiveblomsterne er tvekønnede og med 5 -fliget 

 Krone (se Fig. 3 og 2). Hertil hører Graa Bynke, Fliget Bynke 

 (A. laciniata, Tavle 538) og Dovre-Bynke, som alle tre har glat 

 (nøgent) Blomsterleje, og endvidere Sten-Bynke (A. rupestris, Tavle 

 537 A) og Have-Malurt, som har haaret Blomsterleje. Hos andre 

 Arter er Randblomsterne hunlige og Skiveblomsterne hanlige, idet 

 Støvvejen ikke er funktionsdygtig; hertil hører Mark-Bynke 

 (A. campestris, Tavle 537 B); og endelig har vi i Strand-Malurt 

 (A. maritima, Tavle 539) en tredje Type, hos hvilken alle Blom- 

 sterne i Kurven er tvekønnede. 



Dovre-Bynke er iøvrigt ret forskellig i Udseende fra alle de 

 andre Arter, idet den bærer faa, men store, nikkende Kurve. Det 

 er en fleraarig Urt — saaledes som forøvrigt alle de andre her 

 omtalte Bynke-Arter — med oprette, 5 — 30 cm høje Stængler, der, 

 ligesom de ret lange Kurvstilke, er stærkt hviduldne. Bladene er 

 flere Gange fjersnitdelte, svagt haarede. Kurvene er fladtrykte, 

 forsynede med Svøbblade, der i Randen er kastanjebrune, medens 

 Blomsterne selv er gullige. Som de andre Bynke-Arter blomstrer 

 den i August — September. 



Dens geografiske Udbredelse er højst ejendommelig. Den findes 

 i Norden, ja i hele den gamle Verden, kun i et lille Omraade af 

 de norske Fjælde, nemlig den centrale Del af Dovre med de nær- 

 meste Fjælde i Nord og Nordvest. Dér er den almindelig og stiger 

 op lige til Snegrænsen; ved Sundalselven gaar den ogsaa langt 

 ned, næsten til Havets Niveau. Udenfor Europa træffer man Dovre- 

 Bynken igen i Klippebjærgene i det vestlige Nord- Amerika. Det er 



