62 



fra Støvdragere til Ar i den samme Blomst; i alt Fald staar 

 Støvknapperne i ældre Blomster saa nær ved Arret, at Selvbestøv- 

 ning næppe kan undgaas (Fig, 6). 



Grepplyng har en vid Udbredelse i Europas Højfjælde. Den 

 er endvidere almindelig i Grønlands Lyngheder og Fjældmarker. 

 I Norge er den meget hyppig overalt i Fjældegnene og gennem hele 

 Landet ; den vokser især paa saadanne Steder, hvor Snedækket giver 

 liden Beskyttelse om Vintren. Overhovedet har Grepplyng Ord for 

 at være saare nøjsom. Paa Færøerne er den ikke sjælden i Fjæl- 

 dene, omtrent fra 400 m opefter. Og i Island er den hyppig i 

 Hederne i de fleste Dele af Landet. Den siges at give en god 

 Faaregræsning, hvad det islandske Navn SaiiSamergur (d. v. s. Faare- 

 marv) ogsaa hentyder til. 



Grepplyng blomstrer allerede i Maj, men Blomstringen kan 

 vare længe; derfor naar heller ikke alle Frugter at modnes. 



Tav. 587. Fig. 1. Blomstrende Plante. Fig. 2. Gren af afblomstret Plante. 

 Fig. 3. Blad, set fra Undersiden. Fig. 4. Blomst, set ovenfra (*/i). Fig. 5. Blomst, 

 set fra Siden (Vi). Fig. R. Støvvej og en enkelt Stovdrager (Vi). 



LYNGFAMILIEN, ERICACEÆ. 



588. A. Kantlyng, Cassiope tetragona (L.) D. Don. 



B. Moslyng, Casdope hypnoides (L.) D. Don. 

 Isl. Mosalyng. 



Ingen af de paa Tav. 588 afbildede Arter har hjemme i Dan- 

 mark eller paa Færøerne; de er udpræget nordiske Dværgbuske, hvis 

 Tilværelse er knyttet til Polaregnenes og Højfjældenes Lyngheder. 



Kantlyng (A) findes i Norge fra Salten og nordpaa og er mere 

 arktisk end Moslyng ; saaledes er den selv i det sydligste Grønland 

 meget sjælden eller mangler helt. Ved Godthaab (ca. 64" n. B.) 

 bliver den mere almindelig og tager til i Mængde i nordlig Retning ; 

 ved Upernivik er den den almindeligste Hedeplante, og i hele Nord- 

 Grønland har den en meget stor Udbredelse og Betydning for 

 Lyngmarkens Vegetation. Den hører til de meget faa Dværg- 

 buske, som naar Grønlands Nordkyst (ca. SS*^ n. Br.). I Island findes 

 den ikke ; derimod i det arktiske Nordamerika og i Klippebjærgenes 

 Højfjælde. Overalt, hvor den forekommer i Mængde, bliver den af 

 Indfødte og af Rejsende benyttet som et kærkomment Brændsel; 

 de Harpiks afsondrende Haar paa Bladenes Overside betinger vel 

 for en Del denne Benyttelse. 



