78 



giver Planten en stærk og ubehagelig Lugt. Kronbladene er blaa- 

 violette og udrandede foroven, kun lidt længere end Bægerbladene, 

 som er ejendommelige ved at have en meget lang Braadspids. 

 Den blomstrer først i Juli — August. 



Tav. 600. Fig. 1. Øvre Del af Planten i Blomst. Fig. 2. Et lille Stykke 

 af Stænglen nær Grunden, for at vise de større Blades Udseende. Fig B. 

 Blomst (Vi). Fig. 4. Frugtrum (tomt) med sin Forlængelse (afbrækket) (*/i). 

 Fig. 5. Frø (Vi). 



601, Braate-Storkenæb (Mutation), Geranium hohemicum L. 

 var. deprehensum Erik Almquist. 



Den paa Tav. 601 afbildede Storkenæb ligner foregaaende Art 

 særdeles meget; men ved at sammenligne de to Tavler vil man 

 dog finde nogle Forskelligheder: De nedre Blades sidste Indskæ- 

 ringer er mere butte og færre i Antal hos Planten paa Tav. 601 ; 

 den er endvidere stærkere rødfarvet ved Grunden af Stængelleddene ; 

 Kronbladene er noget mindre og lidt mørkere, og Frøene er lidt 

 anderledes farvede; endelig er Arrene røde hos No. 601 (Fig. 2) 

 og gulgrønne hos No. 600. Selvom Forskellene ikke er store, er 

 de dog lette at iagttage, naar man har Planterne voksende ved 

 Siden af hverandre. 



Det er uden Tvivl saaledes, at No. 601 er fremkommet af 

 den rigtige Braate-Storkenæb (No. 600), og det er ikke sket 

 ved gradvis Forandring igennem flere Generationer, men pludselig. 

 En saadan Fremkomst af en ny Form kalder man en Mutation, 

 en Benævnelse, der skyldes den berømte hollandske Botaniker 

 Hugo de Veies, som tænkte sig, at alle nye Arter opstod paa 

 denne Maade. Hvad der frembringer en Mutation, véd man intet 

 om. Det er i alt Fald ikke direkte en Paavirkning af de ydre 

 Forhold. 



Mutationer iagttages sjældent. En Form, der er fremkommet 

 ved en Mutation, kaldes en Mutant, og den fremtræder stedse i 

 meget ringe Antal i Forhold til sin Moderart. 



Om Mutanten af Braate-S. véd man, at der blev fundet et 

 eneste Individ imellem en stor Mængde af Hovedformen paa en 

 „Braate" nær Vestervik paa Sveriges Østkyst i Aaret 1910 af 

 Ernst Almquist. Der blev samlet Frø af den, og det viste sig 

 at alle de heraf fremspirede Individer afveg fra Hovedformen ved 

 at have hele Kimblade, medens Kimbladene hos Hovedformen altid 

 har en Indskæring paa hver Side. Ved den videre Udvikling beholdt 

 de deres øvrige Særpræg og blev alle ganske ens i Karakterer, 



