79 



og ganske lig med deres Moderindivid ; Mutanten var med andre 

 Ord straks ganske konstant og havde endnu en Karakter, hvorved 

 den afveg fra Hovedformen, nemlig Kimbladsformen, hvad man jo 

 ikke havde kunnet se paa det første Individ. Den nye Plante 

 blev i 1916 beskrevet af ERIK Almquist, som tillige kunde an- 

 give, at tilsvarende Mutanter var fundet et Par andre Steder 

 bl. a. ved Saltsjøbaden nær Stockholm. 



Denne Sag vakte Interesse hos en anden svensk Botaniker, 

 Dr. K. V. OSSIAN Dahlgren. Han dyrkede baade Hovedformen 

 og Mutanterne og krydsede dem med hverandre. Resultatet var 

 meget overraskende, idet alle Blade og Stængler paa Afkoms- 

 individerne af Krydsningen var mere eller mindre hvidspættede 

 eller hvidstribede, hos nogle næsten helt hvide, saaledes at disse 

 Planter døde af Sult i Løbet af kort Tid. Benyttede han Hoved- 

 formen som Moder og Mutanten som Fader, fik han meget stærkt 

 hvidspættede Individer, medens den omvendte Krydsning (Mu- 

 tanten som Moder og Hovedformen som Fader) gav mindre stærkt 

 hvidspættede Planter. Desværre var de Bastardindivider, der 

 naaede frem til Blomstring, alle sterile, baade indbyrdes og kryd- 

 sede tilbage med Forældrene. 



Hvidspættede eller hvidplettede Former kender man hos 

 mange Planter, og de er ofte yndede som Prydplanter i Haver. 

 Den hvide Farve skyldes, at de for Planterne saa nødvendige 

 grønne Korn (Klorofylkorn) inde i Cellerne er ødelagte eller ikke 

 normalt udviklede og i alt Fald mangler den grønne Farve. 

 Grundene hertil er dunkle og vidt forskellige i de forskellige 

 Tilfælde. 



Dahlgren tænker sig Fænomenet hos Braate-S. fremkommet 

 paa følgende Maade: Naar ved Befrugtningen den ene Forms Køns- 

 kærne kommer i Forbindelse med den andens, paavirker den An- 

 læggene til Klorofylkorn saaledes, at de ødelægges, og det af Be- 

 frugtningen fremkomne Frø viser ved sin Spiring, at store Partier 

 af Kimplanten er uden Grønfarvning. Hvad der tyder til Fordel 

 for Dahlgren's Hypotese, er den Forskel i Hvidspættethedens 

 Styrke, som omtaltes ovenfor, eftersom Hovedformen er Moder 

 eller Fader. Hvis Hovedformen er Moder, modtager dens Ægcelle 

 kun en Sædkærne af Mutanten med samt ganske lidt omgivende 

 Plasma, i hvilket man maa tænke sig nogle faa Klorofylkorn- 

 anlæg indlejrede. Er nu Virkningen af denne Sædkærnes Ind- 

 trængen (foruden selve Befrugtningen) endvidere den, at Ægcellens 

 Klorofylkornanlæg ødelægges, saa bliver der blot de faa fra Fa- 

 deren indførte Klorofylkornanlæg tilbage til at producere Klorofyl- 



