94 



seende og Bygning hos denne smukke Planteslægt, som hører til 

 de mest iøjnefaldende og almindelige Fjældplanter. 



Smalbladet Stenbræk udmærker sig ved sine smalle, tykke 

 og halvtrinde Blade, som i Randen er forsynede med nogle faa, 

 ret grove Haar (Fig. 2); ogsaa Stænglen er haaret. Planten 

 danner løse Tuer paa aaben, gruset og vaad Bund, eller vokser 

 imellem Mos ved Bækløb i Fjældene. De bladbærende Skud er i 

 Begyndelsen opstigende, men lægger sig mere ned, naar de danner 

 Sideskud. Til sidst — efter et eller flere Aars Forløb — danner 

 de blomsterbærende Skud (se Fig. 1). Blomsterne, der er næsten 

 helt undersædige, er ret smaa og samlede i et ringe Antal i Spidsen 

 af Skuddet. Kronbladene er enten gule og da med orangerøde 

 Prikker (orangegul: var. aurantia Hartm., Fig. 3 — 4) eller sjæld- 

 nere helt rødbrune (var. atroruhens Bertol., Fig. 5). 



Smalbladet Stenbræk er udpræget førsthannet. Den blomstrer 

 i Juli — August og bliver 5 — 15 cm høj. 



Som Fjældplante mangler den naturligvis i Danmark, hvad 

 ogsaa gælder de to følgende Arter. I Norge er den almindelig 

 gennem Størstedelen af Landet til højt op over Skovgrænsen; dog 

 mangler den i de laveste Egne paa Østlandet. Paa Færøerne er 

 den ikke fundet; derimod er den almindelig i den østlige Del af 

 Island. Det er i det hele en vidt udbredt arktisk Plante. 



Tav. 609. Fig. 1. Blomstrende Plante. Fig. 2. Blad fra den nedre Del 

 af Skuddet (7i). Fig. 3. Blomsterstand af var. aurantia. Fig. 4. Blomst af 

 denne Cli). Fig. 5. Blomst af var. atroruhens C/j). 



610. Purpur-Stenbræk, Saxifraga oppositifolia L. 

 N. Rødsildre. Isl. Vetrarblém, Lambarj6mi. 



I alle arktiske Egne — saa langt mod Nord som Plantevækst 

 kendes — og højt oppe paa Fjældene er Purpur-Stenbræk Vaarens 

 først udsprungne Blomst. Dens farverige rødviolette Kroner fryder 

 Sindet som det første sikre Tegn paa, at Vinteren er ovre og den 

 korte Sommer stunder til. Den lille Urt er vel kendt for de ark- 

 tiske Rejsende og er højt skattet af dem. 



Purpur-Stenbræk danner ofte ret store Tuer ; de kan være 

 ganske tætte eller mere løse, som Fig. 1 viser. Fra Tuens Under- 

 side gaar en lang og rigt grenet Pælerod ned i Jorden. Hoved- 

 skuddene er nedliggende og bærer modsatte Blade — et Særsyn 

 indenfor Stenbræk-Slægten; i Bladhjørnerne findes korte og kort- 

 leddede Løvbladskud eller Skud, som ender med en enlig Blomst. 



