95 



Bladene er ejendommeligt formede, hvad der fremgaar af Fig. 3, 

 som er et Kortskud set ovenfra; de sidder tæt sammen og kors- 

 vis modsatte, saaledes at Skuddet bliver firkantet. Hvert Blad er 

 siddende, kort og bredt, noget udhulet paa Oversiden og endende 

 med en Kirtel, der udskiller Kalksalt; og paa Randene sidder ret 

 grove Haar i ringe Antal. Hele Bygningen og Arrangementet 

 tyder paa, at Purpur-Stenbræks Blade skal kunne leve under 

 meget haarde Kaar. De holder sig ogsaa nogenlunde grønne den 

 kolde Vinter igennem og visner først, naar de nye Blade er ud- 

 viklede. 



I Forbindelse med, at Blomsterne udfoldes saa tidligt (i Maj 

 — Juni), staar den Omstændighed, at de overvintrer i vidt frem- 

 skredet Udviklingsstadie med Kronblade og Støvdragere til Stede 

 i Knoppen saa udviklede, at de har Farve. 



Bestøvningen sker dels ved Insekters Hjælp, dels ved Selv- 

 bestøvning. Undertiden er der svag Førsthannethed, undertiden 

 Førsthunnethed, men oftest vist Samtidighed i Udviklingen af 

 Støvdragere og Ar. 



Purpur-Stenbræk er en ganske lav Pudeplante (2 — 5 cm); 

 dens Voksepladser er paa aaben og gruset Bund, paa Klippeafsatser 

 og i Klipperevner o. s. v. I det hele er den meget nøjsom ; men 

 den kan ikke klare sig i tætte Bevoksninger; dér bliver den kvalt 

 af andre Planter. 



I Norge er den almindelig i Fjældene og ligesaa paa Fær- 

 øerne og i Island, hvor den vokser helt ned til Havets Niveau. 



Tav. 610. Fig. 1. Blomstrende Plante af den løst tuede Form. Fig. 2. 

 Blomst (Vi). Fig. 3. Kortskud (^/i). 



611. Bjergfrue, Saxi fragå cotyledon L. 

 N. Bergfrue. Isl. Klettafrii, F»usunddygdajurt. 



Bjergfrue er vel nok Nordens smukkeste Stenbræk-Art, hvis 

 høje og rigt grenede Blomsterstande med de hvide Kronblade og de 

 brunrøde Bægre og Stilke er en Pryd for de Klippevægge, udover 

 hvilke de hænger. Den og mange andre Stenbræk-Arter dyrkes 

 ofte i Haven, især paa Stenhøje. 



Planten har en stor Roset (Fig. 1) af mange tætstillede og 

 kødfulde Blade, hvis Rande er takkede af hvide Kalktænder (Fig. 5), 

 udsondrede af Kirtler. Fra Rosetten kan udgaa enkelte Sideskud, 

 som ender med at danne en ny Roset, samt den 20 — 30 cm høje, 

 meget grenede Blomsterstand, som er stærkt kirtelhaaret. 



