114 



et meget stort Antal ens høje, men ganske korte Skud med meget 

 smaa og linjeformede Blade. Paa Grund af Skudenes ensartede 

 Højde vil Pudens Overflade følge Terrænet; enhver Uregelmæs- 

 sighed i Klippegrunden overføres til Pudens Form ; hvor Terrænet 

 er fladt, bliver Puden dog gerne hvælvet. Skuddene sidder som i 

 enhver Tue tæt trykte ind til hinanden ; men dertil kommer, at 

 de nedre, visnede og indtørrede Blade, efter at de er fældede, 

 fylder ud i Mellemrummene mellem Skuddene, hvilket naturligvis 

 forøger Pudernes Fasthed, et Forhold, hvis Betydning for Planten 

 mulig maa ses deri, at Kuldens Virkninger hæmmes, ligesom For- 

 dampningen fra Skuddenes Overflade formindskes og Tuen fast- 

 holder det atmosfæriske Vand. I det indre af Tuen udvikles fine 

 Rødder fra Skuddenes Sider, men forøvrigt bevares den først 

 dannede Hovedrod hele Livet igennem og kan blive meget lang 

 (2—3 m). 



Hvert Skud i Puden giver kun een Blomst, men langt fra alle 

 Skuddene er dog blomsterbærende. Ikke des mindre fremkommer 

 der paa de lysegrønne Puder en stor Rigdom af lyst rosenrøde 

 Blomster, der mod Efterblomstringen bliver mere rødviolette. 



Tue-Limurt er polygam ; foruden tvekønnede Blomster findes 

 dels hanlige, dels hunlige Blomster. Som hos andre Arter af samme 

 Slægt (BNF, Tav. 340) er der Bikroneskæl paa Overgangen mellem 

 den lange Negl og Pladen, som her kun er svagt indskaaren i 

 Spidsen. De tvekønnede Blomster er udpræget førsthannede. Han- 

 blomsterne (Fig. 5) er af samme Størrelse som de tvekønnede, 

 11 — 13 mm i Tværmaal; deres Støvdragere rager delvis ud over 

 Kronbladene. Derimod er Hunblomsterne i Almindelighed en Ube- 

 tydelighed mindre; de kendes let paa de 3 lange Argrene, der 

 stikker udenfor Kronen. Overgangsformer mellem særkønnede og 

 tvekønnede Blomster forekommer. Forøvrigt bærer Planterne ikke 

 altid enten alene Hanblomster eller alene Hunblomster; men det 

 samme Individ kan undtagelsesvis bære baade Hanblomster og 

 Hunblomster, om end paa forskellige Grene. 



Tue-Limurt mangler naturligvis i det egentlige Danmark, 

 men lever almindelig paa Færøernes Fjælde og gaar paa gruset 

 Bund ned til Havet; her blomstrer den i Maj — Juni. Ogsaa i 

 Island er den særdeles hyppig og forekommer der som andetsteds 

 i en hvidblomstret Form. Fra Grønlands Fjælde er Tue-Limurt 

 kendt fra de Rejsendes Skildringer, ofte beskrevet og beundret som 

 en af Vaarens Blomster. Og i hele Norge er den almindelig i Fjæld- 

 egnene; nordpaa gaar den helt ned til Havets Niveau. Endelig 

 lever den ogsaa paa Mellem- og Sydeuropas høje Bjærgkæder. 



