148 



nemlig Norrbotten, ved Haparanda og langs en vis Strækning af 

 Torne Elvs Bredder. Derfra fortsættes Udbredelsen øst paa gennem 

 det nordligste Europa og Asien. Ligesom Arterne af Slægten Sød- 

 græs (BNF, Tav. 450 og 451), der staar Hængegræs nær, og den 

 paa følgende Tav. afbildede Annelgræs holder den til paa mere 

 eller mindre fugtigt Jordsmon og gaar i alt Fald delvis ud i Vandet. 

 Hængegræs er et kraftigt Græs med indtil J. m høje Straa, 

 der udgaar fra en Rodstok med lange Udløbere. Den store Top har 

 stærkt bugtede eller slyngede Grene og er i Spidsen overhængende 

 (Fig. 2), hvilket er udtrykt i Plantens Navn. Toppen er bleggul 

 indtil okkergul eller brungul. Smaaaksene (Fig. 3) er flerblomstrede ; 

 Yderavnerne er ikke længere, end at de kun omslutter de to ne- 

 derste Blomster. De tynde og halvt gennemsigtige Forblade ender 

 med et Par Takker. 



Tav. 654. Fig. 1. Nederste Del af Straaet med et Par Blade. Fig. 2. Top. 

 Fig. 3, Smaaaks C/i). Fig. 4. Yderavner (7i). Fig. 5. Inderavner (Vi) ; de to 

 sidste Fig. fra en Top med mattere Farver. 



655. Strand- Annelgræs, Puccinellia maritima (Huds.) Pari. 



N. Strand-søtgress. Isl. Fjfirnkornpuntur. 



Nær beslægtet med den i BNF paa Tav. 450 og 451 afbil- 

 dede Græs-Slægt Olyceria (Sødgræs) og tidligere forenet dermed er 

 Pticcinellia. Forskellen mellem disse to Slægter beror paa Avner- 

 nes Nervation. Hos Annelgræs er Yderavnerne, henholdsvis den 

 nedre og den øvre, forsynede med 1 og 3 Nerver, og Dækbladene 

 har 5 utydelige Nerver. Yderavnerne har hos Sødgræs begge 1 

 Nerve, og Dækbladene har 7 tydelige Nerver. 



Strand-Annelgræs hører, som Navnet angiver, hjemme langs 

 Kysterne og forekommer almindelig langs hele den norske Kyst. 

 I Danmark træffes dette Græs langt fra ved alle Kyster, men 

 er i sæ.rlig Grad knyttet til saadanne Steder ved vore Strande, hvor 

 Forholdene begunstiger Dannelsen af Marskenge. Under Omtalen 

 af Kveller (Tav. 643) er det allerede berørt, at Strand-Annelgræs, 

 eftersom Jordbunden mere og mere højnes, bliver stadig talrigere 

 og fortrænger Kvelleren. Den betinger derved Fremkomsten af 

 et sammenhængende Græsdække, af Eng, og dette gør den saa 

 meget des lettere, som den ved sin Voksemaade er vel skik- 

 ket til forholdsvis hurtigt at dække over Bunden. Strand-Annel- 

 græs er fleraarig, og fra den lodrette Rodstok udgaar — for- 

 uden oprette Skud og Straa — ogsaa lange overjordiske Udløbere 

 eller Ranker, der fra Tuens Centrum lægger sig radiært ud til 

 alle Sider og ikke bærer Blomster, men er rent vegetative; de kan 



