174 Viola. V, 1. 



hjerteformede, kort tilspidsede, svagt haarede , især langs Ner- 

 verne og Bladstilkene paa Ryggen; Axelbladene*) lancetformede, 

 tilspidsede, heelrandede (de hos Rodbladene sammenhængende 

 med Bladstilken); Dækbladene nærved Blomsten; Bægerbladene 

 spidse; Sporen budt, omtrent dobbelt saa lang som de af- 

 rundede Bægertilhængsler. 



De først udviklede Blomster udgaae fra Rodstokken, ere fuld- 

 stændige, men frembringe ikke altid Frugt, de senere fra Stængelen 

 frugtbærende, oftest med meget ufuldstændige eller ingen Kronblade. 

 Kr. vellugtende, violet. 4 — 5. 



I Skove og Krat sporadisk: J. Haslund Krat (Selmer), Haralds- 

 lund! Sj. Alindelille Fredskov! Borreveile (H.), Ledreborg! Boserup 

 (Albrecht)! Jonstrup Vang (15), Krattet ved Ordrups Kongekilde, 

 Kjøge 'Aas (9). I de andre Frovindser ikke bemærket. 1* 



^. Stængelen glat eller alsidigt haaret. 

 325. V. silvatica [Fr. fl. hall. p. 64] (Skov-V.) Fr. mant. 

 3, p. 121; H. N. VI, 26; V. canina silvatica H. 251; V. 

 silvestris Kit.; Drej. n. 268; Rchb. 4503; V. canina F. D. 

 1453 (?). 



Rodstohhen udskyder blomsterløse Bladknipper og opsti- 

 gende Blomsterstængler; Bladene hjerteformede, de øvre kort 

 tilspidsede , de nedre budte ; Bladstilhene uvingede, flere Gange 

 længere end de lancetformede, tilspidsede, fryndset-saug takkede 

 Axelblade; Sporen budt, udrandet, 2 — 3 Gange længere end 

 Bægertilhængslerne, eensfarvet med Kronen'^ Griffelen i Spidsen 

 bøiet, med en svag Haarkrands ved Bøiningen og et lidet 

 sidestillet Ar-^ Kapselen spids. 



Kr. blaaagtig-lila, lugtløs. (De tidhgst udspringende Blomster 

 frembringe hyppigt ikke moden Frugt og de sildigste mangle ofte 

 Kronblade, ligesom hos fiere af Slægten og typisk hos Nr. 324.) 5. 



jS, macrantha Fr. (V. Riviniana Rchb. 4502.) Kronen 

 større, det uparrede Kronblad svagt udrandet. Sporen dobbelt 

 saa lang som Bægertilhængslerne, hvidagtig. 



*) Ved Undersøgelsen af Axelbladene hos Violarterne med over- 

 jordisk Stængel maa man benytte dem, der sidde paa Midten af 

 Stængelen, som de fuldkomnest udviklede og mindst foranderlige. 



