Festuca. III, 1. 77 



/?, caesia Fr. med blaagraae Blade. 

 Paa Enge og Græsmarker, ikke sjelden. 



160. F. rubra L. (Rod S.) H. 118; Drej. n. 119 (lil- 

 deels); Rchb. 1557; It. N. XII, 92 (var.); L. Hcrh. 

 VI, 102. 



Rodstokken udskyder underjordiske Udlobere ; Straaet 

 trindt, med flade Stængetblade; Toppen under Blomstringen 

 udbredt, næsten alsidig, med 5 — 7-blomstrede, (hos Hoved- 

 arten) glatte Smaaax; den nedre Inderavne dobbelt saa lang 

 som den i sammes Spidse befæstede Stak. 



Straaene paa Grund af den krybende Rodstok fjernede fra hin- 

 anden; Toppen ofte lidet nikkende, var. med rodlige eller blegere 

 Smaaax. 6—7. IJ. 



/J, arenaria (Fr. 11. hall. p. 28); Drej. n. 1J9 y^', F. 

 arenaria Osbeck., H. 118; F. dumetorum Rafn I, 349; F. 

 hirsuta F. D. 1627. Smaaaxene stilrre, 7 — -9 -blomstrede, 

 tæt duunhaarede, Stængelbladene tilsidst sammenrullede. 



* dumelorum (L.) Fr. mant. 3 p. 7; H. N. Y, 97; Rod- 

 stokken forgrenet i flere, overjordiske Rodskud, Stængel- 

 bladene flade og rendede eller indrullede, Toppen smal, 

 under Blomstringen aaben. 



1, — nemorum Fr. hoi og bleggron, Toppen nikkende. 

 (F. nemorum Leyss., Rchb. 1558)? 



2, — scopulorum Fr. Lavere , blaagron, Toppen opret. 

 (F. glauca F. D. 1628.J 



3, — • cæsia Fr. H. N. V, 98. Blaagraa, med tykke og 



haarde, krummede Blade.*} 



Paa Enge, ved Veigrofter o. s. v. meget alm. , /S, i Strandsandet, 

 især hyppig i Klitterne i det nordlige og vestlige Jylland (H., Drej.!) 



*) Jeg har sogt i Korthed at gjengive de vigtigste af Prof. Fries an- 

 givne Kjendetegn mellem de ovenstaaende, i hoi Grad foranderlige 

 Arter (og Former) som vistnok alle forekomme i vor Flora , men 

 hvis rette Begrændsning jeg hidtil forgjæves har sogt i alle enkelte 

 Tilfælde al erkjende. En noiagtig Undersogelsc af levende Planler 

 og Iagttagelse af de analoge Udviklingsrækker, under hvilke en- 

 hver Art efter Voxestedet fremtræder, maa hoiligt anbefales de 



