4.g4 Arctium. XIX, 1. 



(Skov-B.) A. Lappa /?, majuscula Hartm. Skand. fl. ed. 4 

 p. 260 (?) ; Lappa minor * campestris Fr. S. Veg. Se. 

 p. 5. 



Bladene spidse, fjernt og svagt tandede, de nedre hjerte- 

 formede; Blomsterkurvene for Udspringningen riindagtige, efter 

 samme ægformede, tyndt-filtede; alle Kurvhladene hagekrum- 

 mede, de ydre nedboiede, sylformede, gronne, i Spidsen 

 skidengule, de mellemste udspærret-aabne, de indre oprette, 

 lancetformede, i Spidsen morkrode. 



Hele PI. morkgion, Stgl. ofte rodlig. Iloiere end de ovrige Arter 

 (3— 5'}, men tillige af slankere Væxt. Kr. ros., Stovdr. blaae. 7 — 9.0. 



Paa skyggefulde Steder saavel i Skove og Krat som ved levende 

 Hegn, ikke sjelden i Danmarks Skovegne (Ostkysten af Halvoen og paa 

 0erne). 



Anm. Denne Form, som jeg i flere Aar har undersogt, er nærmest 

 beslægtet med foreg, og iMangc ville ansee den kun for en Skovform af 

 denne. Da den imidlertid afviger ikke lidet, saavel ved flere Charac- 

 terer som især ved et forskjelligt Habitus, og da denne Forskjellighed 

 har vedligeholdt sig ved gjentagne Udsædsforsog i den herværende hot. 

 Have, har jeg forelobigt opstillet den som en egen Art og anbefaler 

 den til Fleres yderligere Opmærksomhed. (Om Schkuhr har kjendt og 

 indbefattet denne under sin A. minus, har jeg ikke kunnet udfinde, men 

 at han fortrinsviis skulde have tænkt paa den, anseer jeg ikke for rime- 

 ligt paa Grund af dens stedse hoie Væxt). 



b. Kur\ dækkets Skjæl glatte (uden Filt). 



1001. A. majus [Schk. 1. c.] (Glat B.) L. major Giirtn., 

 Drej. n. 792; F. D. 2124; Arctium Lappa L. (tildeels), H. 828. 



Bladene hjerteformede, spidse eller budte; Blomsterstan- 

 den halvskjærmformct; iilomsterkurvene i yngre Tilstand kug- 

 leformede, tilsidst noget fladtrykte; alle Kurvbladene liniefor- 

 mede, gronne, i Spidsen guulbrune, hagekrummede, de ydre 

 tilbageboiede, de mellemste og indre oprette. 



3—4' hoi og kraftig af Væxt. 7—9. 0. 



Ved Veigrofter, omkring Byer: alm. i Landets frugtbare Egne (den 

 hyppigste Art i Fyen og paa Ostkysten af Halvoen), men bliver sjeld- 

 nere eller forsvinder aldeles paa den magrere Jordbund (mangler f. Ex. 

 ved Helsingor (21) og i Jyllands Hedeegne!) 



18. Serratula. Skjær. 



1002. S. tiuctoria L. (Engeskjær). H. 830; Drej. n. 791 ; 

 F. D. 281. 



