Vellugtende Gulaks. 



(Anthoxånthum adordtuin). 



Et ejendommeligt og velkendt Enggræs er Vellugtende 

 Gulaks. Den bliver kun halvt saa høj som Rævehale og 

 Rottehale, noget over 1 Fod (15 — 45 Cm.). 

 Fra hver Rod udgaar der flere glatte, tynde 

 Straa, der bærer lysegrønne Blade og en 

 aflang, tyndblomstret Dusk, hvis Blomster 

 har violette Støvknapper og lange udhængende 

 hvide Støvveje med laadne Ar. Den vel- 

 lugtende Gulaks lader sig let adskille fra 

 alle andre danske Græsarter ved, at den 

 kun har to Støvdragere, medens vore 

 andre Græsblomster har tre. I hvert Smaa- 

 aks findes en frugtbar, stakløs Blomst og 

 to sidestillede Blomster, der mangler Støv- 

 .veje og Støvdragere og altsaa er golde. 

 Det er en fleraarig Plante, der blomstrer 

 tidlig paa Sommeren i Maj og Juni. Den- 

 mister snart sin grønne Farve og bliver 

 gulagtig. Den vellugtende Gulaks findes 

 ikke alene paa Enge, hvor den er meget 

 almindelig, men vokser ogsaa paa Græs- 

 marker og paa solaabne Steder i Skove; 

 paa gunstige Voksesteder kan den danne 

 meget tætte Tuer. I tort Vejr ruller den 

 sine Blade ind og opnaar derved, at Over- 

 fladen, paa hvilken Spalteaabningerne findes, 

 værnes mod Fordampning og hjælper til at 

 holde paa Fugtigheden. 1 fugtigt Vejr folder Bladene sig 

 ud igen. Naar den afplukkes og tørres, udbreder den en 

 overordentlig behagelig og vedholdende Lugt, og det er væsent- 

 lig denne Græsart, der bidrager til Høets Vellugt. Den søges 

 meget af Bierne. Saalænge Straaet er ungt og friskt, ædes 

 det med Begærlighed af alt Kvæg, i moden Tilstand æder 



Vellugtende Guiax 



(Anthoxånthum ado 



ratum). 



