15 



Tvebo -Baldrian. 



( Valerkma dioecu). 



Paa vaade, side Enge findes hyppig- den fleraarige Tvebo- 

 Baldrian, der paa sin fodhøje (30 Cm.) firkantede Stængel 

 skyder sine blegrøde eller hvide Blomsterkvaste op mellem 

 Enggræsset. De Stængelblade, der sidder 

 nærmest Roden, er ægformet ovale oftest 

 helrandede, medens de øvre Stængelblade 

 er tjersnitdelte. Planten er tvebo, idet 

 der findes Hanblomster paa nogle, Hnn- 

 blomster paa andre Eksemplarer, men de 

 er lette at kende fra hinanden, da Ban- 

 blomsterne er større og- sidder i mere nd- 

 spredte Kvaste end Ennblomsterne. For- 

 øvrigt er Kvastene gaffeldelte. Kronen er 

 uregelmæssig femdelt med et puklet Kron- 

 rør, og Bægeret, der er fjerformet, bliver 

 efter Kronbladenes Aftalden siddende i Spid- 

 sen af den modne Frugt og tjener som 

 Flyveredskab til at sprede Frugterne ud 

 over Engen. Den blomstrer tidlig paa Som- 

 meren i Maj og Juni og forekommer hyppigt 

 paa Øerne. Det danske Slægtnavn Baldrian 

 er rimeligvis en forvansket Udtale af det o, , t, ,-, ■ 



1 • 1 ^T XT 1 • r. Tvebo Baldrian 



latinske jSlavn Valeriana, der udledes af (Vaieriana dioeca) 

 Valet, som betyder Kræfter, fordi denne 

 Plante besidder stærke lægende Egenskaber eller Kræfter. 

 Den ædes af Køer og Faar, men ikke af Heste. Bierne 

 søger dens Blomster. Mærkelig nok har den en stærk Til- 

 trækningskraft for Katte, de opsøger den altid, men rigtignok 

 kun for at kradse den op af Jorden og rive den i Stykker; 

 maaske er det Rodens ubehagelige Lugt, der paavirker dem. 

 Abbedissen Hildegard, som levede i det 12te Aarhundrede, 

 kalder mærkværcllgvis i sin »Fysika« en Plante af denne 

 Slægt Dennemarka. 



