62 



og findes hist og her paa fugtige Steder i Landsbyer, paa 

 Græsmarker og ved Vejene; vistnok oprindelig forvildet fra 

 Haver, da den i ældre Tider dyrkedes meget som en anset 

 Lægeplante. Paa Sjælland forekommer den ved Kongens 

 Møller i det vestlige Sjælland, hvor den vokser ved Bred- 

 derne af Hallebyaa; mellem Bloustrod og Hillerød, ved Lyngby 

 og Herlufsholm; paa Fyn er den mere almindelig. Paa Lol- 

 land findes den mellem Stokkemark og Nakskov, paa Lange- 

 land ved Lindeskov og i Jylland navnlig ved Klakring og 

 Giessing. Formodentlig er den bragt her til Landet paa den 

 Tid, da Munkene gav sig af med at være Læger; den gik 

 saa over til at være et Folkelægemiddel. Den fandtes tid- 

 ligere især i Bønderhaver. Det var navnlig Roden, man an- 

 vendte, idet man tyggede den, naar man frygtede for smit- 

 somme Sygdomme. I gamle Dage kaldtes den »St. Bilens E,od« 

 eller »Holzrod«, det sidste Navn kommer maaske af dens 

 tykke grenede Rod. De gamle Romere kaldte Alanten »den 

 britiske Urt«, fordi den var funden paa en mellem Ger- 

 manien og Britannien, hvor man for at blive helbredet ved 

 den, maatte samle den før den første Torden. Den hjalp 

 nemlig mod Halssmerter og Slangebid. Cæsar traf i Ger- 

 manien paa den anden Side Rhinen i Nærheden af Havet en 

 Ferskvandskilde af saa skadelig Art, at man, naar man to 

 Aar efter hinanden drak af den, blev meget syg og kun 

 kunde helbredes ved Alanten. Det var Friserne, der lærte 

 Romerne denne Plantes udmærkede Egenskaber at kende. 1 

 det 7de Aarh. optegnedes Navnet Alant blandt Vestgotherne. 



Tusindfryd. 



(Bellis perénnis). 



En af de almindeligste danske Planter er den lille Tusind- 

 f r y d. Den udmærker sig ved sine rosetstillede, omvendt æg- 

 formede takkede Blade. De fingerlange bladløse Stængler bærer 

 i Spidsen enlige Kurve, hvis tvekønnede Skivekroner 

 ( Af b. 2) er gule, medens R a n d k r o n e r n e (Af b. 3), der kun inde- 



