bog. Udvortes brugt skal Blomsterne og Froeiie fremkalde 

 Søvn og stille Hovedpine, men han er betænkelig ved at an- 

 vende den til indvortes Brug, da »den icke allene gjør 

 Menneskene Skade, men ocsaa alle wskiellige Diur«. Sikkert 

 er det, at den hører til vore alier mest giftige indenlandske 

 Urter, hvilket især gælder Roden og Frøene. Hunde er 

 meget modtagelige for denne Gift, derimod synes den langt 

 fra at have samme Indvirkning paa alle Dyr, og den er saa- 

 ledes ganske uskadelig for Heste, Svin, Faar og Høns. Paa 

 Apothekerne er det navnlig Bladene og Frøene der benyttes. 

 Paa Landet anvendes Frøene ogsaa mod Tandpine ligesom 

 Bladene, der ryges blandet med Tobak. Den kaldes derfor 

 ogsaa »Tandurt \ »Tandrøgelse«, »Hundetandsfrø« og »Dulme- 

 urt«. 



Skj alier. 



(RhindntJiHS major). 



Skj all er hører til de Maskebio mstr ede, der har en 

 uregelmæssig Krone. Stænglen er opret, firkantet, fint 

 bruplettet, med modsatte, siddende, lancetformede Blade, 

 der er takkede i Randen. De gule læbeformede Blomster er 

 samlede øverst paa Stænglen og omgivne af store, hjerte- 

 tormede, fligede Dækblade. Støvdragerne er laadne. 

 Denne Plante, der er almindelig paa Marker og høje Enge, 

 optræder under to Former, der forekommer lige almindeligt. 

 Hos den største, Rhinanthus major, er Dækbladene gulgrønne, 

 Jvronen gul med violette Tænder paa Overlæben, og ret 

 Kronrør. Skjalleren bliver omkring 1 Fod (10—30 Cm.) høj 

 02: blomstrer i Maj, Juni og Juli. Den har adskillige Navne. 

 Nogle Steder kaldes den »Lokespung«; Navnene »Rassel« 

 og »Skratte« stammer fra den raslende LjtI, som de tørre 

 Kapsler og det hindeagtige Bæger fremkalder ved Moden- 

 heden. Paa Færoerne kaldes den »Snidle Biadle«, hvilket 

 betyder den klingende Bjælde. I Smaaland og Blekingen 

 hedder den >Høskallra«. fordi Hoet er tjenligt til at slaas. 



