100 



Frø finder Sted samtidig med, at den Sæd modnes, mellem 

 hvilken den vokser, og- den finder derved større Udbredelse, 

 end Tilfældet vilde være, dersom dens Frø ved Indhøstningen 

 endnu var umodne. Betegnende for dens Skadelighed er 

 Navnet »Onde Urter«, den kaldes ogsaa »Branden bor- 

 ger en«. Den gule Okseøje er dog langt fra saa besværligt 

 et Ukrudt nu som for kun faa Aar tilbage, da Mærgling 

 endnu ikke var almindelig, — man antager, at den ikke kan 

 taale den i Mærglen indeholdte Kalk. En Grund til dens 

 Tilbagegang er sikkert ogsaa det forandrede Sædskifte. — 

 Forøvrigt er det interessant at følge denne Plantes Vandrin- 

 ger. »Omkring Aar 1650 skal den først have vist sig her i 

 Landet i Egnen om Svendborg og formodedes at være indført 

 fra Brandenborg. 100 Aar efter udsatte man en Guldmedaille 

 for den, der kunde give den bedste Anvisning paa dens Ud- 

 ryddelse«. Hvor frygtet den var ses ogsaa deraf, at man i 

 tidligere Tider paa mange Steder oprettede Foreninger, hvis 

 Medlemmer forpligtede sig til at holde deres Marker aldeles 

 fri for denne Plante, og for hver blomstrende gul Okseøje, 

 som ved Eftersyn fandtes paa Marken, maatte der betales en 

 lille Bøde. »Til Sverrig skal den være kommen c. 1625 med 

 Sæd fra et Skib, som strandede paa Hallands Kyst under en 

 Misvækst. Bønderne plyndrede Skibet og anvendte Kornet 

 til Udsæd, hvorefter den bredte sig fra det ene Distrikt til 

 det andet og blev ligesaa frygtet som i Danmark.« — I 

 Sverrig kaldes den gule Okseøje »Holgersurt«, fordi oven- 

 nævnte Skib, der kom med Ladning fra Pommern, tilhørte 

 en Herr Holger til Skummeløv. 



A g er -G alt et and. 



(Stachijs arvénsis). 



Til de Læbeblom strede hører Ager-Galtetand en 

 lille opstigende, noget over 1 Kvarter (15 — 25 Cm.) høj Plante, 

 der er temmelig stivhaaret og har stilkede, æg -hjertefor- 

 me de og rund takkede Blade. Blomsterne sidder i Kranse, 



