104 



bøjer de sig, og Blomsterne, der er vendte opad, saa at der 

 ikke ydes Støvet nogen Beskyttelse, bøjes ved Stilkens Krum- 

 ning nedad og bliver hængende, saa at de omdannes til et 

 beskærmende Tag mod det ublide Vejr. Man vil ogsaa altid 

 efter Begn se, at Blomsterne paa Valmueplanterne er bøjede 



nedad. Og disse Krumninger er ikke 

 blot en Følge af det Tryk. som de 

 med Vanddraaber belæssede tunge 

 Blomster udøver paa deres Stilke, 

 thi selv om en saadan Krumning 

 naturligvis kan fremkaldes ved den 

 Vægt, Vanddraaberne paafører Blom- 

 sterne, saa er det dog værd at lægge 

 Mærke til, at Krumningen varer ved 

 nogen Tid efter, at Regndraaberne 

 er blæste af eller fordampede, og 

 Trykket altsaa ophørt. Skønt Val- 

 muen ikke afsondrer Honning, saa 

 lokker de stærkt farvede Blomster 

 alligevel Bieiiie, som henter Blomster- 

 støv hos dem, af hvilket de laver Bi- 

 brød. Blomsterne er ogsaa godt be- 

 skyttede mod Smaakryb som Snegle, 

 Myrer, Larver og Bladlus ved de 

 tætte, udstaaende, temmelig stive 

 Haar, der dækker hele Planten, lige- 

 som den hvide med giftige Stoffer 

 forsynede Mælkesaft, der indeholdes i Planten, beskytter den 

 mod at fortæres af Kvæget. Den blomstrer i Juni og Juli 

 og vokser ved Veje, paa Marker, paa Diger og mellem Sæden; 

 men skønt den ikke er saa almindelig som de to noget mindre 

 Valmuearter : K ø 1 1 e Va 1 m u e n (Papaver Argemone) og G æ r d e 

 Valmuen (Papaver diibium), optræder den dog ofte i saa stor 

 Mængde f. Eks. ved Nyborg og Nakskov, at den beklæder 

 hele Marker med en skarlagenrød Farve. Den kaldes ogsaa 

 »Kornrose«, »Kokurt« eller »Kornrus«. 



Korn Valmue (Papaver 

 Rhoeas) med fyldt Krone. 



