118 



Hos Grækerne var E,osen helliget Venus, og efter Sagnet 

 var alle dens Blomster oprindelig hvide, den røde Farve flk 

 de først, da Gudinden en Dag saarede sig paa en Rosentorn, 

 og hendes Blod randt ud over Blomsterne. Mange Steder 

 kaldes denne Rose Mari er os en, formodentlig fordi den i 

 Middelalderen var helliget Jomfru Marie. Om Aarsagen til 

 at dens Blade dufter saa lifligt, fortæller en gammel Legende: 

 Da Josef og Marie paa Flugten til Ægypten drog gennem 

 øde, solhede Ørkener, holdt de engang Hvil ved en Oase, 

 hvor der voksede Palmer og vilde Roser. Under en af de 

 tætte skyggende Rosenbuske redte Marie et Leje til sit Barn. 

 Medens Barnet sov, tog hun et af dets snehvide Svøb og 

 hængte det op paa Busken, og hun velsignede den og priste 

 den lykkelig, fordi Verdens Frelser havde hvilet under dens 

 skærmende Løv. Men da Marie og Josef paa Vejen hjem 

 til deres Land igen kom til det samme Sted, da var de 

 andre Roser afblomstrede, kun den Busk, Marie havde vel- 

 signet, stod bøjet under Vægten af tusinde Roser, og ikke 

 blot fra disse, men ogsaa fra alle dens fine grønne Blade, ud- 

 strømmede den lifligste Vellugt. 



I et Kapel i Hildesheims Domkirke i Hannover findes 

 en berømt mere end tusindaarig Rosenbusk. Man kan endnu 

 se, hvorledes man i sin Tid, da Kapellet blev bygget, med 

 Vilje dannede en Aabuing i Muren for Rosenbusken; men 

 Kapellet er ældre end Domkirken, der grundlagdes Aar 818 

 af Kejser Ludvig den Fronmie. 



