121 



Da der ved Vindbestøvning altid gaar en Del Støv til Spilde, 



som ikke naar sit Bestemmelsessted, men forslaas til andre 



Steder, indeholder Dunhammerens Hanblomster ligesom andre 



vindbestøvende Planter store Masser af Støv. Frugten er en 



Nød med et tørt Frøgemme, der omslutter Frøet temmelig 



tæt, og' da Kolberne, naar de er tøi'rede af Luften, er meget 



tilbøjelige til at indsuge Vand, holdes i 



Kegnvejr de enkelte Dele tæt sammen, 



hvorved Frugterne hindres i at blive 



skyllede bort af Regnen. I tørt Vejr 



damper Vandet efterhaanden bort, men 



da dette i Reglen ikke sker lige hurtig 



overalt i Frugtstanden, opstaar i denne 



en saadan Spænding, at Frugterne i store, 



sammenhængende Masser spaltes løs fra 



Aksen og af Vinden føres vidt omkring. 



Som Flyveapparat tjener nogle lange 



Børster, der findes ved deres øverste 



Ende. Naar de tilsidst daler ned paa 



Vandet, og dette er stille, holder de sig 



i nogen Tid svævende, kun berørende 



Vandet med Spidsen og med Spidserne 



af Børsterne. Saaledes ligger Frugterne 



nogen Tid i Vandskorpen, drivende hid 



og did, men tilsidst gaar de til Bunds 



med Spidsen nedefter, denne tvinges lidt 



ned i Mudderet, og paa denne Maade ankres Frugterne. 



Dunhammeren er en fleraarig Plante, den blomstrer i Juli 



og forekommer almindelig i Tørvemoser, ved Aabredder, ved 



Randen af Vandgrave og i Rorsumpe, hvor det klare Vand 



ses overalt mellem de enkelte Skud og Blade. Den kendes 



ogsaa under Navnene »Dunnemosser« og »Flægkøller«. De 



krybende underjordiske Stængler skal af Kalmykkerne bruges 



til at spises. Den af de tætte, haarformede Blomster dannede 



Uld kan bruges til Udstopning og de sivagtige Blade til 



Dunhanimer (Typha 

 latifolia). 



