153 



men ogsaa i Tørve- og Hedemoser og- paa Lyngbakker. Den 

 har mange besynderlige Navne, af hvilke det mest alminde- 

 lige »Vor Herres Haand og Fandens Haand« hidrører fra, 

 at den ene af Knoldene — den yngste — er lysere end den 

 anden. Som i det hele til Gogeurterne knytter der sig ogsaa 

 eller især til den plettede Gøgeurt en Del Sagn og adskillig 

 Overtro. I Oldtiden var den helliget Frigg og kaldtes derfor 

 »Friggjargras« eller »Hjona Grås«. Frigg var Ægteskabets 

 Gudinde og paakaldtes af de fødende Kvinder. Senere, da 

 Kristendommen var trængt igennem, maatte Frigg vige for 

 Jomfru Marie, og den plettede Gøgeurt blev nu Jomfru 

 Maries Blomst. I Jylland kaldes den saaledes »Marienøgle«, 

 »Marias Haand« og paa Samsø »Maries Fingre«; de mørke 

 Pletter paa Bladene er Jomfru Maries Taarer. I Sondmor i 

 Norge kaldes den »Huvendelsesurt«, fordi man ved at lægge 

 den under et sovende Menneskes Hoved kan vende dettes 

 Hu til sig. I Forbindelse hermed staar vistnok ogsaa det 

 islandske Navn »Elskugras«. Den kaldes i Norge ogsaa 

 Ormegræs, fordi man mener, at saarede Orme læger sig med 

 denne Urt. Ved Thorshavn paa Færøerne kaldes den hvid- 

 blomstrede Afart Eva og den røde Adam. Af Knoldene 

 faas Salep. 



Humle. 



(Humulus Låpulus). 



Til H a m p e f a m i 1 i e n hører den smukke slyngende H u m 1 e, 

 der forekommer almindelig i Skove og ved Gærder. Stæng- 

 len, der altid slynger sig til højre — imod Solen — om- 

 kring Buske og Træer, kan naa en betydelig Længde. Den 

 er kantet og bærer brede haand lappede Blade, der er ru 

 ligesom Stænglen og har rendeformet fordybede Bladribber 

 og Bladstilke, der rimeligvis tjener til hurtig at aflede Reg- 

 nen, for at den ikke skal hæmme Plantens Transpiration 

 eller Fordampning af Vand eller tynge den for meget. De 

 grønne Blomster er tvebo. Hanblomsterne sidder i en 



