169 



laget forsvinder ogsaa de forskellige Smaadyr, navnlig Regn- 

 ormene, der har haft dei'es Tilhold under Bladene og ved 

 deres Arbejden i Jorden gjort denne blød og løs. Saa varer 

 det ikke længe, før Jorden er bleven saa haard og fast, at 

 Anemonen ikke kan bore sine Rodstokke igennem den, og 

 derfor gaar ud. Foruden i Skove og Lunde forekommer den 

 hvide Anemone ogsaa paa Enge. Den kaldes hist og her 

 »Hvideveje« og »Feberurt«. Til dens Honninggemmer søger 

 mange Insekter, især Bier. Ifølge Plinius har Anemonen 

 faaet sit Navn efter Vinden, paa Græsk kaldet Anemos: 

 »Denne Blomst udfolder sig kun, naar Vinden blæser, og 

 det er den, som har givet den Navn«. Den har ingen 

 Duft, og fordi den let visner, er den bleven Sindbillede paa 

 Skrøbelighed. 



Eftef et gammelt Sagn var Mars skinsyg paa Adonis og 

 dræbte ham under Jagten paa et Vildsvin. Da sørgede Ve- 

 nus, og paa det Sted, hvor hendes Taarer blandedes med 

 Adonis' Blod, voksede Anemonen frem. 



Gul Anemone. 



(Anemone ranuncidotdes) . 



Voksende paa samme Steder som den hvide Anemone, 

 men forekommende langt mindre hyppig er den gule Ane- 

 mone eller Gulsimmer. Den har gule Blomster, hvis 

 Blade er dunede, og meget store Svøbblade. Stænglen bærer 

 ofte, især paa frodig Jord, to — tre Blomsterstilke, der udgaar 

 fra Svøbbladhjørnerne. Den er af samme Størrelse som den 

 hvide Anemone og blomstrer ligesom denne i April og Maj 

 i Løvskove, navnlig paa fugtig Grund. I mange af Jyllands 

 Skove mangler den helt. Ligesom den blaa og den hvide 

 Anemone udfolder den sine Blomster smukkest paa solklare 

 Foraarsdage; paa mørke Graavejrsdage og i Regnvejr lukker 

 den dem til, ligesom den lukker dem i de kolde Vaarnætter. 

 For de gentagne Vindstod og hyppige Regnbyger, der jo er 

 saa almindelige ved Foraarstider, krummer de tynde Blomster- 



