191 



plante, der blomstrer i April, kun sjældent i Slutningen 

 af Marts. 



Fra de allerældste Tider har Violen spillet en Rolle 

 i Folkeslagenes Fantasi, og utallige er de Sagn, der knytter 

 sig til dens Navn. Det var selve Gudinden Flora, den høje 

 Beskytterinde for alt blomstrende Liv, de fødende Kvinders 

 Tilflugt, der paa en Nymfes Bøn lod den spire frem af 

 Jorden for første Gang. Men særlig var den helliget Under- 

 verdenens Gudinde Proserpina. Hun gik just og plukkede 

 Violer paa en Eng, da Pluto bortførte hende, og saaledes 

 førte hun sin Yndlingsblomst med den dybe, mørke Farve 

 og den stille, skjulte Vækst med sig gennem Skyggeriget til 

 de saliges Marker, hvor der er evigt Foraar. — Ogsaa i det 

 gamle Persien, »Rosenlandet«, nød Violen stor Ære. Den 

 kaldtes der »Rosenprofeten«, foMi den ved sin tidlige Blom- 

 string varslede om den kommende skønne Rosen tid. — I 

 Attika dyrkedes en Mængde Violer; Pindar synger begejstret 

 om det »herlige, violkransede Grækenland«, og Athen kalder 

 han den »violomvundne« By. — I den nordiske Gudeverden 

 var Violen helliget Guden Tyr. — I Middelalderen var det 

 i Sydtyskland Skik, at binde den første Viol man fandt om 

 Foraaret til en Stang og danse rundt om den. 



Den store engelske Filosof, Francis Bacon, Baron af 

 Verulam, siges at være den første, som fandt paa ved Hjælp 

 af Eddike at bevare Violens Vellugt. 



Skov-Fladbælg. 



(Lathyrus silvéster). 



En stor og smuk Plante, der ikke er sjælden i Krat- 

 skove og paa Gærder, er Skov-Fladbælg. Den flere Fod 

 (50—180 Cm.) lange Stængel, der klatrer op ad Buske og 

 Gærder, har ligesom Bladstilkene, Vinger langs Si- 

 derne. Som hos mange andre Planter af Ærteblomsternes 

 Familie ender de store, lancetformede, spidse Smaablade, af 

 hvilke der kun findes et Par i hvert Blad, i en Slyngtraad. 



