195 



hæng-ende fast. Saalidt som andre Blomster skotter nemlig 

 Limnrten om at faa Besøg- af Myrer og andre krybende In- 

 sekter, der er slette Bestovere, dels fordi de ikke flyver, 

 men løber om fra en Blomst til en anden, og derved 

 let taber Støvet, dels fordi de er saa smaa, at de kan be- 

 søge mange Blomster nden at komme i Berøring med Støv- 

 knapper og Ar. Botanikeren Kerner fandt over (JO Arter af 

 Smaainsekter i den klæbrige Slim paa den nikkende Limiirt. 



Men heller ikke af de 

 vingede Insekter ønsker 

 den Besøg, saalænge Solen 

 skinner, og Luften er lys, 

 thi først efter Solnedgang- 

 springer dens Blomster ud, 

 og først da staar dens Støv- 

 dragere og Ar beredte til 

 at afgive og modtage Støv. 

 Naar Solen staar op, ruller 

 Limurten sine Kronblade 

 sammen, de faar et mær- 

 keligt foldet og rynket Ud- 

 seende, som om de var 

 visnede. Den indvendige 

 eller øvre Side af Bladene, 

 der er hvid, skjules, og den 



ydre, der er gulagtig graalig, kommer til Syne. Denne 

 uanselige Farve, der giver Blomsterne et endnu mere vissent 

 Udseende, er ikke fristende for Insekterne, som ogsaa trolig 

 flyver Blomsterne forbi. Heller ingen Duft mærkes fra disse 

 lidet iøjnefaldende Blomster, der ligesom upaa virkede af Solen 

 synes at ligge i Dvale. Først efter Solnedgang begynder 

 Blomsterne at leve. Kronbladene breder sig ud, Rynker og 

 Folder forsvinder, de hvide Flader lyser i Aftenskumringen 

 og udsender en bedøvende Vellugt, der minder om Hyacinther, 

 medens ganske pludselig Stovtraadene forlænger sig, Støv- 

 knapperne hæves op over Kronens Rør og aabner sig, og 



Nikkende Limurt (Silene nutans). 



