217 



saadaime sandede, tørre og magre Jorder, idet de bliver fro- 

 digere og findes rigeligere her end andre Steder. Af Græs- 

 sernes store, vidt ndbredte Familie er saaledes den lille 

 tueformede Sandskæg almindelig i alle Landets magre Egne, 

 paa tørre, sandede Marker og i Klitter. Den kendes let paa 

 sin blaagrønne Farve, paa sine IV2 

 Kvarter (10 — 15 Cm.) høje, tueformet 

 samlede Straa og paa de stive, børste- 

 formet oprette Blade. Eftersom 

 Luftens Tørhed tiltager, ruller den sine 

 Blade ind og opnaar derved, at den 

 transpirerende Overflade, paa hvilken 

 der findes Spalteaabninger, bliver und- 

 draget Fordampningen ; Spalteaabnin- 

 gerne, der desuden er anbragte i Furer, 

 indesluttes saaledes mere eller mindre i 

 »vindstille« Rum. I fugtigt Vejr breder 

 Bladene sig igen ud. Blomsterstanden 

 er en Top med toblomstrede Smaaaks. 

 Paa Dækbladet findes en knæ- 

 bøjet, opefter kølleformet Stak, 

 som udgaar fra Grunden af Bladet. I 

 hver Blomst sidder tre Støvdragere med 

 lange, fine Støvtraade, der er befæstede 

 til Midten af de letbevægelige, purpur- 

 rode Støvknapper. De store Bladskeder, 

 der omslutter Blomsterstanden lige til 

 Udspringningen, er et godt Værn mod 

 Vinden. Da Sandskæg, som alle Græsser, 

 bestøves ved Vindens Hjælp, hører dens Støv til det »flj^-ende« 

 Støv, der ikke er klæbrigt ;, da det ikke skal føres bort af 

 Insekter, men udkastes i Luften ved Støvknappernes Op- 

 springning for at flyve hen paa Arrene, der er store, for 

 lettere at kunne opfange det. Rødderne er meget lange, 

 men overordentlig fine, hvorfor Planten sidder meget løst 

 i Sandet og med Lethed rykkes op. Den blomstrer i 



Sandskæg (Weingårtneria 

 canescens). 



