231 



ligesom Stænglerne, ofte er rødlige. Som det er Tilfældet 

 hos den vilde Merian, er ogsaa Blomsterne hos Timianen 

 protandrine, idet Stoydragerne udvikles fer Arrene, hvilket 

 tjener til Gavn foi- Fremmedbestøvningen. Under deres Ar- 

 bejde i de nylig udsprungne Blomster vil Insekterne nemlig 

 blive ganske overpudrede af Stovet fra de fuldtmodnede Støv- 

 dragere, uden at dette Støv er i Stand til at fæste sig ved 

 det uudviklede Ar, naar Insekterne derimod flyver hen til 

 andre Blomster, hvis Støvdragere allerede er visnede, men 

 hvis Arflader nu er blevne klæbrige nok til at de kan fast- 

 holde Støvkornene, vil Fremmedbestøvning være uundgaaelig. 

 Som Værn mod adskillige flyvende Insekter, som uden at 

 gavne Plantens Bestøvning gerne vil søge ned til dens Hon- 

 ninggemmer, findes der i Kronen smaa Haar, der hindrer 

 disse ubudne Gæster i med deres korte Munddele at naa ind 

 til Honningen. 



Den vilde Timian blomstrer i Juli og August. Flere 

 Steder i Landet kaldes den »Maries Sengehalm« eller »Vor 

 Frues Sengehalm«. Den har en stærkt krj^dret Lugt og 

 ædes derfor ikke af Kvæget. 



Filtbladet Kongelys. 



( Verhåscum Thajisiis). 

 Paa Diger, Skrænter og tørre Marker ses hyppig en høj, 

 rank, fllthaaret Plante med store, højgule Kroner, det er 

 Filtbladet Kongelys, der hører til de Maskeblom- 

 stredes Familie. Denne anselige Plante, der bliver 1 — 4 

 Fod (30 — 120 Cm.) høj, er overalt tæt beklædt med uld- 

 agtig, hvidgul Filt. Bladene er nedløbende, og Blomsterne 

 sidder i et Aks. De har et femdelt Bæger og en hjuldannet 

 Krone med fem afrundede Flige, af hvilke den nederste er 

 lidt større end de andre. Af de fem Støvdragere er de tre 

 bageste kortere, hviduldede, de to forreste længere, næsten 

 glatte. Undertiden er Kronerne hvidlige. Filten, der let 

 løsnes fra Bladenes og Stænglernes Hud, fremkalder ubehage- 

 lige Fornemmelser i Drøvtyggernes Mundhule, hvorfor disse 



