247 



en vigtig Eolle, ellers er dens økonomiske Betydning temmelig 

 ringe i Forhold til dens store Udbredelse eller rettere til den 

 Plads, den indtager. Den anvendes væsentlig til Tækning, 

 til Brændsel og til Strøelse. Ogsaa Lyngskjolden, der al- 

 mindelig kaldes Lyngtørv, bruges til Brændsel, ligesom den 

 anvendes til Bygning af Diger om Markerne og til Sand- 

 dæmpning ved Træplantning i Klitterne. Og endelig udgør 

 Hedelyngen for en Del de nøjsomme Hedefaars Næring. 



Melbærris. 



(Arctoståphylus Uva ur si). 



En anden meget udbredt Lyngplante er Melbærris, 

 en lille Busk som Hedelyngen med nedliggende, stærkt grenet 

 Stængel, med helrandede, glinsende mørkegrønne Blade, der 

 er grønne hele Aaret, og faa krukkeformede Blomster, hvis 

 Kroner enten er rosenrøde eller hvide med rosenrød Krave, 

 samlede i Spidsen af Grenene. Blomsterne, der har fem til- 

 bagebøjede Tænder og ti Støvdragere, frembyder i biologisk 

 Henseende, navnlig med Hensyn til at lette Planten Kryds- 

 bestøvning, mange ejendommelige Forhold. De farvede Blom- 

 ster er let synlige for Insekterne, og de krukkeformede 

 Kroner, der vender Mundingen nedad, beskytter de indre Dele 

 mod Regn og mod visse krybende Insekter, især Myrer, der 

 kun vil gøre Planten Skade ved at berøve den Honningen 

 uden at hjælpe til ved Bestøvningen, men som ved Kronens 

 Stilling hindres i at komme ind i den. Kronrørets Længde 

 eller Afstanden fra den snævre Munding ned til Blomstens 

 Bund, hvor Honningen udskilles af en Del Kirtler omkring 

 Grunden af Frugtknuden, vil kun tillade saadanne Insekter, 

 hvis Sugesnabel har en tilsvarende Længde f. Eks. Bier, at 

 naa ned til Honningen. Ligesom hos Hedelyng findes der 

 ogsaa hos Melbærris to lange, hornformede Vedhæng paa 

 Støvknapperne. Mod disse Vedhæng maa Insekterne uund- 

 gaaelig støde dei-es Sugesnabler og derved ryste Støvknapperne 

 saa stærkt, at de tørre og lette Støvkorn rystes ud af de to 



