Sparsammare falla forskningarna inom Norrland söder härom, till dess vi 

 nå fram till det stora jämtländska fjällportområdet, genom hvilket vägarna 

 ned till Trondhjemsfjorden leda. På skilda vägar sökte sig bota- 

 nisterna tidigt hit; särskildt Äreskutan och kringliggande trakter voro rika 

 fyndorter. Forskareraden började med C. J. Hartman (i 8 i 3), fortsatte 

 med J. VV. Zetterstedt (1840), P. J. Beurling (1843), C. Lagerheoi 

 (1843 och 1844), G. L. Sjögren (1844 och 1846), R. W. Hartman (1850), 

 S. Almquist (1868 och 1873), medan Ströms vattudal redan 1858 besök- 

 tes af N. F. AhlberG och E. A. Selberg. Inom de stora mellan hufvud- 

 lederna belägna delarna af landet ha de intressantare botaniska fynden 

 och öfverhufvudtaget det botaniska utforskandet till största delen skett ge- 

 nom under längre tid inom respektive områden boende, intresserade per- 

 soner, vare sig nu dessa själf publicerat sina iakttagelser, lämnat dem till 

 andra eller nedlagt dem i allmänna eller enskilda herbarier. Mången gång 

 ha dock fynd af värde gått förlorade med finnarne själfva, deras anteck- 

 ningar eller herbarier. Däraf låta sig kanske förklara en del uppgifter — 

 exempelvis CalauiintJia achios, Carcx glauca, Jmicns cjfiisus i Ume lapp- 

 mark enligt Hartmans flora — hvilkas ursprung numera synes vara 

 omöjligt att säkert fastställa. 



Den inneboende blygsamheten i det svenska lynnet, fruktan för en 

 kanske någon gäng öfvermodig fackmannakritik, bristande förstånd bland 

 forskarne af facket att tacksamt tillvarataga uppgifter, som sedda hvar för 

 sig kanske äro af mindre betydelse, men som infogade i vetandets stora 

 mosaik väl fylla sin plats, se där orsakerna till att med säkerhet mången 

 värdefull iakttagelse gätt förlorad. Dock har notisafdelningarna i våra 

 botaniska tidskrifter, framförallt den långa serien af Botaniska notiser, 

 räddat månget fynd af nu antydd art och böra alltjämt ihågkommas af 

 dem, som blott ha mera enstaka iakttagelser att meddela. 



Då vi började utarbeta nu föreliggande studier och upprättade de 

 första utbredningskartorna, sågo vi tydligt nog, att vissa delar af landet 

 voro uppenbart vanlottade i de föreliggande tryckta källorna, och att det 

 därför gällde, att dels vi själfva i möjligaste mån kompletterade materialet, 

 dels att botanister intresserades att lämna fullständigaste möjliga upp- 

 gifter. Det har lyckats öfver förväntan väl att få ett flertal bland de 

 största luckorna fyllda, och då vi nu ha att till våra talrika korrespon- 

 denter framföra vårt hjärtliga tack, så är det med känslan af att på 

 mycket få undantag när ha mötts med det allra största tillmötesgående, 

 äfven då det gällt ett icke obetydligt arbete. Lönen för hjälpen ligger 



