berestes Torne lappmark 1900 af oss bägge, 1908 och 1909 af Birger, 

 1 91 o af Andersson; Lule lappmark 1909 af Birger; Pite lappmark 

 1909 af Birger; Lycksele lappmark 1902 af Andersson, 1908 af 

 Birger; Åsele lappmark 1908 af Birger; Norrbotten 1902 och 1908 

 af Birger, 1905 af Andersson; Västerbotten 1906 af Andersson, 

 1909 af Birger; Jämtland 1900 af oss bägge samt 1894, 1896, 1901, 

 1904, 1905, 1907, 1908 af Andersson 1898, 1901, 1905 af Birger; 

 Härjedalen 1900 af oss bägge 1904, 1906 och 1908 af ANDERSSON 

 samt 1903 — 1910 h varje sommar af Birger; Ångermanland 1894 af 

 Andersson, 1900 af oss bägge och 1908 af Birger; Medelpad 1894 af 

 Andersson; Hälsingland 1900 af oss bägge, 1903— 1907 af Birger; 

 Dalarne 1896 och 1903 af Andersson, 1900 och 1910 af Birger; Värm- 

 land 1901 och 1910 af Andersson. 



En synnerligen viktig i det följande använd källa har varit riks- 

 museets samt universitetens i Uppsala och Lund herbarier äfvensom Stock- 

 holms högskolas och Lunds botaniska förenings växtsamlingar. Uppsala- 

 herbariet har d:r J. Öhrn haft godheten genomgå i den mån vi haft behof 

 däraf, studierna i de öfriga har Selim Birger utfört. Genom prof. N. 

 WiLLE ha vi fått viktiga uppgifter från Kristiania universitets botaniska 

 institut. 



I detta sammanhang torde äfven några ord böra nämnas, om hvilka 

 något större områden, som hittills äro minst undersökta och som därför 

 utgöra lämpliga studiefält; därmed dock ingalunda sagdt, att icke litet hvar- 

 stans nya iakttagelser af vikt äro att göra. 



Fjälltrakterna kring Luleälfvens källor norr om Virijaure äro så godt 

 som oundersökta. Äfven öfre Vindelälfvens källtrakter äro föga kända. 

 Från de nedre lappmarkernas stora skogsområde tarfvas alltjämt detalj- 

 undersökningar, ehuru det kan förutses, att de icke bli alltför gifvande. 

 En trakt af stort växtgeografiskt intresse, som borde ytterligare genom- 

 forskas, är det stora skogsområde, där Hälsingland, Gästrikland och Da- 

 larne sammanstöta. Angående Hälsingland är att framhäfva, att i befint- 

 liga växtförteckningar en mängd arter angifvas såsom allmänna inom heia 

 landskapet, hvilka helt säkert ej äro vanliga och för hvilka lokaler borde 

 antecknas. Exempel äro Pteris, Myrica, Aricmonc nemorosa m. fl. Den 

 sistnämnda saknas med stor sannolikhet alldeles i västra delarna. Afven 

 gränstrakterna mellan de mellersta partierna af Klarälfvens och Väster- 

 dalälfvens vattenområden äro väl värda en förnyad undersökning. 



