DEN NORDSVENSKA FLORANS EKOLOGISKA HUFVUDGRUPPER 



Den nordsvenska vegetationens värmekraf. 



Pä den fysiologiska forskningens närvarande ståndpunkt kunna vi ej 

 pä direkt experimentell väg tillfredsställande fastställa en arts värmekraf 

 eller de gränser, inom hvilka detta rör sig. Den enda möjlighet vi äga för 

 att bilda oss en föreställning härom är ett komparativt studium af de 

 yttre förhållanden, under hvilka arterna uppträda. De resultat, som på 

 så sätt vinnas, kunna emellertid endast betraktas som i hög grad approxi- 

 mativa, detta särskildt på den grund, att erfarenheten visar, att samma 

 arts värmekraf ofta afsevärdt påverkas af den större eller mindre till- 

 gången på andra i näringsfysiologiskt afseende betydelsefulla faktorer så- 

 som ljus, vatten, niineraliska näringsämnen i marken m. m. Full och säker 

 inblick i värmetillgångens inflytande på växtgeografien kommer säkert icke 

 att vinnas förrän vi nått en djupare insikt i värmets rent fysiologiska 

 roll i växtens hushållning. Emellertid ha vi redan nu kommit så långt, 

 att det är fullt berättigadt att söka använda vår kunskap i detta af- 

 seende på de växtgeografiska problemen. 



Vi skola därför söka uppdela Nordsveriges flora i grupper efter de 

 värmekraf de synas ställa. Därmed må dock först erinras, att hvarje 

 art har sina egna värmekraf, hvilka aldrig fullt sammanfalla med andras. 

 En uppdelning i grupper betyder därför i själfva verket icke annat än ett 

 angifvande af att ett visst antal arters, ofta viktiga arters, värmekraf samla 

 sig kring en viss värmesumma. Mellan de temperaturer de skilda grup- 

 perna fordra, ligga andra, som tillfredsställa arter, hvilka å sin sida bilda 

 mellangrupper. Det kunde ju synas som om under dessa villkor all grup- 

 pering vore meningslös. Som väl bekant är från nästan alla vetenskapens 

 områden, är detta likväl icke fallet på den grund, att vi ovillkorligen, för 

 att kunna uppfatta det väsentliga, måste för vår hjärna ha stödet af ge- 

 neralisering och systematisering af det ofantliga material af fristående 

 fakta, hvilket utgör var kunskaps grundval. 



Med hänsyn till värmekrafvet torde de nordskandinaviska växtarterna 

 lämpligen kunna uppdelas i tre stora hufvudgrupper: fjällarter, nordiska 

 arter och sydskandinaviska arter; gruppnamn, som i det följande närmare 

 skola motiveras. 



I. Fjällarter. Till denna grupp räkna vi de florelement, som ha 

 de minsta värmekrafven. Uttryckt i siffror i förhållande till luftens juli- 



