ANDRA KAPITLET 



temperatur, hvilken alltmer visar sig vara ett godt uttryck för flertalet växt- 

 arters värmekraf, torde detta kunna sättas till 4—9° C. Någon enstaka af 

 de kärl växter — de enda, om h vilka här är tal — som lefva i våra 

 fjäll, torde möjligen gå under äfven den förstnämnda siffran. Härmed är 

 emellertid ingalunda sagdt, att icke många fjällarter under visssa förhållan- 

 den tåla afsevärdt större värmemängder. Vår fjällfloras arter äro emeller- 

 tid härutinnan väsentligen olika. Några synpunkter och exempel i detta 

 afseende äro nedan framlagda. 



Till fjällarterna räkna vi de i rundt tal 135 arter, som ha cent- 

 rum för sin utbredning ofvan skogsgränsen, ehuru af dem vissa 

 under olika betingelser äfven kunna kvardröja i eller gå ned i skogs- 

 områdena. 



2. Nordiska arter äro sådana, som tillfredsställas af de tem- 

 peraturer, h vilka den kallare delen af den kal Itempererade zonen 

 erbjuder, d. v. s. af en julitemperatur i luften af ungefär 9 — 14° C. eller 

 i vissa fall mera. De ha på denna grund förmågan att lefva öfver större 

 delen af Nordsveriges skogsland, många t. o. m. att tränga upp i fjäll- 

 området på klimatiskt gynnade ståndorter. En och annan såsom vissa af 

 risen: lingon, odon, Ajidrouicda polifoiia, äfvensom oicn, Festuca ovina ^ 

 Cerastium vulgäre m. fl., ha utbildat former, hvilka förmå nöja sig med ännu 

 lägre temperaturer, men det är dock uppenbart, att dessa ofta icke 

 förslå för en full och rik utbildning af arten. De nordiska arterna ut- 

 göra den • fysiognomiskt viktigaste delen af Nordsveriges flora och spela 

 öfverhufvudtaget en mycket stor roll äfven i det öfriga Sveriges. Bland 

 dem finna vi således flertalet af de arter, som af våra floror betecknas 

 som allmänna. I ekologiskt afseende äro de närmast på grund af mycket 

 skilda kraf på vattentillgång synnerligen olikartade, och skola vi i det 

 följande närmare karaktärisera flera af dessa grupper. 



Det vill synas som om bland hithörande arter, liksom bland fjäll- 

 arterna, två riktningar med hänsyn till reaktionen mot värmetillgängen 

 gjorde sig gällande på ett sätt, som tar .sig uttryck i arternas utbredning. 

 Den ena riktningen är att respektive arters nordgräns inom Nordsverige 

 beror af dess värmebehof, medan deras förmåga att kunna tillgodogöra 

 sig värme är så stor, att deras sydgräns ligga långt söder om vårt om- 

 rådes, ja t. o. m. vårt lands gränser. En annan grupp arter synas ha 

 värmekraf, som äro så snäft begränsade, att såväl nord- som sydgränserna 

 för desamma ligga inom Nordsverige. På den förra torde knappast många 



