DEN NORDSVENSKA HLORANS EKOLOGISKA HUFVUDGRUPPER 1 3 



exempel behöfva anföras, vi erinra om granen och tallen, talrika af våra 

 ris som lingon, blåhär, odini, kråkbär, mjölon m. fl., en del allmänt ut- 

 bredda örter såsom Solidago virgaurca, Geraninin silvaticnin, ett flertal 

 gräs såsom Aira acspitosa, Fcstiica oi>ina och F . riihra m. fl., många vatten- 

 växter: Pota}nogefon-3.\-tex, Rauunculus flammula (i reptansJsoctcs--3.x\.Q.xn-d. o. a. 



Den andra gruppens arter äro svårare att säkert urskilja, alldenstund 

 man måste ta noga hänsyn till att ej invandringshistoriska eller andra or- 

 saker ha föranledt en utbredning, som kan misstolkas ha sin yttersta rot 

 i värmekrafvet. Det vill emellertid s}'nas som om till densamma hörde 

 exempelvis vissa för björkregionen utmärkande arter såsom Angelica ar- 

 changclica, Midgediuni alpinum, Salix phylicifolia. men äfven en del inom 

 olika regioner förekommande men dock ganska sällsynta arter såsom 

 Ranunculus lapponicus. Salix myriilloides, Equisciiim scirpoides o. a. 



Till såväl fjällarterna som de nedan omtalade sydskandinaviska 

 arterna finnas nog så talrika mellanarter, hvadan det som alltid i mot- 

 svarande fall blir i viss mån en personlig smaksak, om en del arter skola 

 föras till den ena eller andra gruppen. Särskildt vissa af de växter, som 

 bilda öfvergången mot de sydskandinaviska arterna ha vi ansett lämpligt 

 samla i en mellangrupp, hvilken väl en gång, då deras utbredning och 

 ekologi bli mera ingående kända, bör kunna uppdelas mellan hufvud- 

 grupperna. Arter, som intaga nämnda mellanställning med hänsyn till 

 sina värmekraf, äro otvifvelaktigt Rhamnus frangula, Rosa cinnanwmea, 

 Rubus idiFus, Convallaria majalis, Erigeron acris, Hypoc/iavis maculata. 

 Lotus corniculatns, Prunclla 7'ulgaris, Succisa pratensis, TricJicra arvcnsis, 

 Urtica dioica, ]'icia er a c ca m. fl. s. 96 angifna. 



3. Sydskandinaviska arter. Till dessa räkna vi en talrik skara 

 arter, i sina värmekraf tillpassade för de temperaturer, hvilka stå vege- 

 tationen till buds inom den kalltempererade zonens något varmare delar, 

 d. v. s. de centralare delarna af Europa och det sydliga Skandinavien. 

 Deras minimifordringar torde få sitt uttryck i en julitemperatur hos luften 

 af 14 — 16° C. och därutöfver. Då inom de skogklädda delarna af Nord- 

 sverige julitemperaturen ligger kring 12 — 15° C, så vore det ju att vänta 

 att, om ofvanstående siff"ror äro riktiga, inga sydskandinaviska arter där 

 skulle förekomma eller åtminstone vara helt inskränkta till områdets syd- 

 ligaste delar. Så är emellertid icke fallet, beroende på, att lokalt helt 

 andra och gynnsammare betingelser än de i allmänhet rådande kunna 

 göra sig gällande. Dylika lokaler, utmärkta genom mycket hög värme- 



