I 6 ANDRA KAPITLET 



ligen typiskt i detta fall är just vårt eget land. Den långa, märkliga 

 utveckling landytan hos oss undergått har medfört, att detta i sällsynt 

 grad har en bruten terräng med stor motsättning mellan dalarnas bot- 

 tenpartier, fyllda af sjöar eller utgörande mycket vattenrika marker, och 

 de högre partierna med på grund af stark afrinning af den ju ganska 

 begränsade nederbörden frisk till rent af mycket torr mark. Inom få län- 

 der på jorden torde de edafiskt afvikande ståndorterna ha en sä stor 

 arealomfattning som hos oss. Man har, låt vara noggrannheten än ej kan 

 vara så stor, inom Nordsveriges olika delar uppskattat de öppna vattnen, 

 vattenväxternas hufvudtillhåll, till 5 — 8 % af landytan, kärr och mossar 

 till 15 — 30 % af hela arealen, medan i vissa kusttrakter hällmarkerna, 

 således lokaler tillgängliga endast för de allra mest torrhetsfördragande 

 växtarter, utgöra en mycket stor procent, gissningsvis 10 — 20 % eller 

 mera af hela ytan. Denna sällsynta olikformighet med hänsyn till den 

 fallna nederbördens slutliga tillgänglighet för växtvärlden inom äfven mindre 

 områden af landet kan icke nog kraftigt betonas, då det gäller att be- 

 döma vegetationens beroende af vattentillgången. Edafiska ståndorter, ä 

 ena sidan mycket vattenrika, å andra mycket torra, bilda de förra liksom 

 ett nät, de senare ett oändligt antal skilda småområden lagda öfver hela 

 landet mellan de till arealen vidsträcktaste ståndorter, som representera 

 medeltillgängen af vatten, eller hvad A. F. W. SCHIMPER .skulle kallat de 

 klimatiska ståndorterna. 



Äfven beträffande dessas natur visar emellertid Nordsverige mycket 

 stora, ehuru ännu ej fullt kända olikheter. Det tyckes vara tämligen säkert 

 fastställdt. att den ärliga medelnederbörden aftager från vårt områdes södra 

 delar — mellersta Värmland, mellersta Dalarne och Gästrikland — där 

 den uppgår till 600 — 700 mm., mot norr, för att i nordliga Lappland ut- 

 göra 350 — 400 mm. Men äfven från öster mot väster eller kanske rättare 

 inom fjälltrakterna från dalarnas lägre delar till skogsregionens öfre par- 

 tier och det alpina området tilltager nederbörden säkert afsevärdt med 

 den stigande höjden. Framtiden skall sannolikt visa, att nederbörden 

 inom barrskogsregionens öfversta delar och björkregionen utgör i medel- 

 tal åtminstone 700 — 1000 mm., d. v. s. afsevärdt mera än annorstädes 

 inom nu behandlade område, något som också tryckt sin stämpel på vege- 

 tationen.^ 



^ Angående de nyaste undersökningarna öfver nederbörden i Skandinavien se H. 

 MoHN, Nedbör i Norge (Naturen 191 1, s. 113); Hydrografiska byråns årsbok 1908 ocli 



