DEN NORDSVENSKA FLORANS EKOLOGISKA HUFVUDGRUPPER 



I närmaste samband med nederbördens storlek och fördelning stär äfven 

 den stora, för vegetationen så betydelsefulla molnrikedomen i de lägre fjäll- 

 trakterna. Dessvärre sakna vi tillräckliga observationer, men ytterst sanno- 

 likt är, att det en gång skall låta sig bevisa, att vår björkregions tillvaro 

 till väsentlig del beror på det bälte med stor nederbörd, rik luftfuktighet 

 och betydande molnrikedom, som finnes inom högsta delen af det parti af 

 landet, där temperaturen är hög nog att tillåta trädväxt. Det bälte af 

 bokskogar, som bilda skogsgränsen inom sydöstra Europas berg (Herze- 

 govina, Montenegro m. fl. länder) och nedåt öfvergår i karstomräden. 

 liar för länge sedan visats sammanfalla just med bergens molnbälte. Lik- 

 artade, om ej så utpräglade, torde förhållandena vara i Skandinaviens 

 bergstrakter. 



Studiet af sambandet mellan växternas vattenbehof och deras yttre 

 och inre byggnad har tillhört det ifrigast drifna och det kanske mest 

 framgångsrika under senare årtionden inom växtekologien. Urskiljandet 

 af de bägge extrema typerna, xe ro fy ter, byggda för sparande med vatten 

 och hydrofyter för möjligast fullständiga tillgodogörande af rik tillgång 

 härå, kastade helt nytt ljus öfver sambandet mellan växtvärlden och den 

 fysiskt-geografiska miljö, i hvilken den lefver. När så till sist A. F. W. 

 SCHIMPER 1898 införde begreppet tropofyter för arter, som under årets 

 fysiologiskt torra tid kunde spara, under dess regnrika väl utnyttja vatt- 

 net, så fördjupade han i hög grad vår syn på en mycket stor del af den 

 kalltempererade zonens växtlif. 



Inom Nordsveriges växtvärld finnas talrika representanter för alla 

 tre nu nämnda hufvudtyper af växter tillpassade för olika vattenbehof 

 Älven i detta fall äro gränserna ingalunda skarpa, utan den ena gruppen 

 öfvergår genom mellanstående arter i den andra. 



De ofvan i korthet karaktäriserade nederbördsförhållandena medföra, 

 att det inom vårt land företrädesvis blir tvänne af de nyssnämda typerna, 

 som få en mycket stor betydelse i floran. 



X er of y terna är en af dessa. De äro så konstruerade, att de förmå 

 nedsätta transpirationen till ett minimum i tider af ringa vattentillgång. 

 Sådana tider äro i första rummet den fysiologiskt torra vintertiden, då 

 ofta mycket torra vindar afpressa växterna det yttersta af fuktighet. Andra 

 sådana tider äro de långa torrperioder, som ofta inträffa under sommaren. 



1909 (Stockliolm 191 i) af hvilken framgår, att årsmedelnederbörden 1909 var 600—1200 

 mm. i Ijillen mot 400—600 mm. i skogslandet. Nyutkommet är H. E. Hambergs (103) 

 stora arbete om nederbörden i Sverige 1860 — 1910. 



Norrland. 2 



