DEN NORDSVENSKA FLORANS EKOLOGISKA HUFVUDGRUPPER IQ 



är norra Sverige dock icke alldeles blottadt på mera värmefordrande xero- 

 fyter, låt vara att de äro få till antalet. 



Sydskandinaviska xerofyter få vi sålunda benämna vSVc///w-ar- 

 terna, af hvilka ej mindre än tre, Scdum acre, S. scxangularc och J>. annn- 

 Kin. i det följande komma att omtalas. Den sistnämnda leder dock på 

 grund af sin ettårighet öfver till tropofyterna. Af släktet Pyvola äro P. 

 chloraiitJia och P. media att räkna till denna grupp; äfvenså Asplcnitim 

 nita II tur a via. A. scptcntrionalc och A. tiichoviancs. 



Tropofytcr. Nyss nämndes att det var på väsentligen tvänne sätt, 

 som våia växtarter förmått tillpassa sig mot bristande vattentillgång under 

 vissa perioder af sin tillvaro. Det ena är xerofyiernas, hvilket innebär 

 ständig sparsamhet, närmast därför att de lefva under sädana förhållan- 

 den, att de när som helst kunna utsättas for en torrperiod, hvilken annars 

 kunde kosta dem deras lif. 



Vi ha emellertid otaliga växplatser, där äfven under den torraste 

 sommar växterna kunna vara fullt säkra för att uttorkningen af den mark, 

 i hvilken de lefva, ej blir så fullständig, att de icke kunna arbeta. En 

 rik vattentillgång medför som allbekant för växtlifvet en yppigare utveck- 

 ling beroende på kraftigare assimilation under förmedling af liflig trans- 

 piration. Med oundviklig säkerhet kommer dock en gång vintern, dä 

 vattnet fryser i marken, då ingen möjlighet för nämnvärdt förnyande af 

 förloradt vatten finnes, samtidigt som förlust af vatten utöfver en viss 

 gräns är detsamma som död. Naturen har löst problemet att konstruera 

 en växttyp lämplig för tillgodogörande af sommarens vattenrikedom, men 

 duglig att motstå vinterns fysiologiska torrtid på så sätt, att hithörande 

 växter vid den vattenrika vårens inbrott i de utväxande skotten och i 

 den rika bladskruden erhålla en mångdubbelt större assimilations- och 

 transpirationsyta, hvilken vid den kalla, torra vinterns inbrott genom löf- 

 fallet eller ofvanjordsdelarnas bortvissnande ånyo försvinner. Det är dessa 

 växttyper vi kalla tropofyter. I artantal utgöra de den öfvervägande 

 delen af Nordsveriges flora, i individrikedom mäta sig möjligen xerofyterna 

 med eller öfverträfifa dem. 



Gradationen mellan full och riklig vattentillgång under hela vegeta- 

 tionsperioden å ena sidan och en periodvis betydande uttorkning af mar- 

 ken å den andra är emellertid för olika ståndorter så stor, att det inga- 

 lunda är oväntadt, att bland de tropofilt utrustade växtarterna finna en 

 hel serie af arter, hvars sommarorgan (blad och assimilerande skott) äro 



