DEN NORDSVENSKA FLOKANS EKOLOGISKA HUFVUDGRUPPER 



masurbjörken (B. vcrntcosa). Vidare aspen (Popiiliis ininula), gråalen 

 (Alltus hicajia), hvilken dock är mindre utpräglad, sälgen (Salix caprca i 

 samt flertalet af de nordiska buskartade Salices (S. auiita, S. cinerca^ ^ . 

 peiitajidni m. fl.) och bland risen blåbäret (Myrtillus iiigra). Bland fjäll- 

 arterna äro att nämna Bcttila nana samt flera Salix-zxl^x (S. lapponuvi, S. 

 lanata, S. Juxstata, S. rcticiilata. S. polaris m. fl.). Af Norrlands sydskan- 

 dinaviska träd och buskar äro väl eken {Oiicrcus robur) och Cotoncastcr 

 att anse som xeroftla tropofyter. 



Det är i all synnerhet den nordsvenska florans fleråriga örter och 

 gräs, som iklädt sig tropofil dräkt, och bland dessa hafva de, hvilka lefva 

 på torrare platser, äfven anlagt en xerofil sommardräkt. Af nordiska ar- 

 ter, som inga i barrskogarna, må som exempel anföras Aira flexuosa. 

 Calainagrostis-2iX\.ev, Epilobiuiii augustifoliuui. Fcstuca ovina och F. rubra, 

 Gnaphaliiini silvaticuiii, Naidus, Polypodiuui viilgarc. En i vår vege- 

 tation viktig artgrupp bilda de xerofila tropofyter, som utgöra hufvud- 

 dclen af den fanerogama vegetationen å Nords\'eriges vidsträckta 

 m)Tmarker: 6"rf/7'.i'- arter, såsom C. at/ipullacca, C. goodcnoughii, C. 

 liinosa. C. inigiia, Scirpus aespilosjis, Eriop/ioruin m-iex , särskildt E. vagi- 

 uatUDi, m. fl. 



Sydskandinaviska arter af denna grupp saknas så godt som helt i 

 Norrland. Pteris är väl den enda mera typiska; på gränsen stå en del, 

 t. ex. Calamintha och J^vroiiica officinalis, den senare med vintergröna blad. 



Hos flertalet nedvissnar redan på hösten den hufvudsakliga delen af 

 ofvanjordssystemet, medan öfvervintringen sker genom ett väl utveckladt 

 underjordssystem eller ett i själfva markytan liggande skottsystem, som 

 tack vare sin stora rikedom på reservnäring under våren raskt uppbygger 

 ett nytt ofvanjordssystem. 



Denna fördel äger icke de ett- och tvååriga växter (hapaxanter), 

 som i begränsadt antal ingå i floran. * De drifva visserligen den tropofyta 

 ytreduktionen till sin spets, men förlora pä samma gång, tack vare det be- 

 gränsade näringsförråd fröet kan innehålla för det kraftigare assimilations- 

 arbetet, en väsentlig del af den korta vegetationsperiodens gynnsammaste 

 del. Icke förty finnas inom tvänne grupper af växtsamhällen, nämligen 

 sydbergens och den odlade jordens, ganska många såväl vilda som införda 

 hapaxanter, af hvilka dock endast få torde med något fog kunna räknas 

 bland de xerofila tropofyterna. Exempel äro Filago iiwntana, SclerantJius 

 atinuus och Verbascuin thapsus. Flertalet äro mesofila tropofyter. 



