3© ANDRA KAPITLET 



»vanlig» är helt säkert i mänga fall oriktig för stora delar af de trakter 

 de gälla. Detta sakförhållande gör emellertid, att tiden ännu icke är mogen 

 för ett för framtiden bestående val af den eller de arter, som kunna ange 

 den eller kanske de bägge underregioner, i hvilka det skulle vara synner- 

 ligen önskvärdt, att det norra barrskogsområdet i vårt land uppdelades. 



Terminologi. 



Flera föregående författare ha genom uppdelning af florans arter i 

 olika grupper och dessas beläggande med skilda namn sökt gifva uttryck, 

 mer eller mindre målmedvetet, för synpunkter likartade dem vi ofvan fram- 

 ställt. Granskar man litteraturen finner man emellertid, att mera genom- 

 förda indelningsförsök i själfva verket äro jämförelsevis få. De vid dessa 

 föreslagna gruppnamnen ha sedermera af andra författare användts under 

 mer eller mindre noggrant fasthållande af de begrepp, som ursprungligen 

 fästes vid dem. 



Efter G. Wahlenberg synes F. W. C. Areschoug ha varit den förste, 

 som med vä.xtgeografiska synpunkter för ögonen uppdelade vår flora i 

 skilda grupper. Han urskilde en nordsibirisk, en altaisk och en kau- 

 kasisk (eller medelhafsflorc-) grupp. Redan namnen säga, att han i dem 

 ville ge uttryck för sina åsikter om h vari från respektive element i vår flora 

 härstammade. I våra dagar veta vi att dessa problem äro så invecklade, 

 att det ingalunda är lämpligt, att genom namn af ofvan angifna art söka 

 gifva en lösning i en kort formel åt vår floras historia. För oss, som 

 i florans uppdelning i skilda grupper i första rummet vilja ge ett uttryck 

 åt vegetationens reaktion mot de nu rådande klimatförhållandena, kunna 

 AresCHOUGS namn af lätt insedda skäl icke vara brukbara. 



Axel Blytt meddelar 1876 (52) för första gången den gruppindel- 

 ning af den norska floran, som utgjorde det egentliga grundlaget till hans 

 vidtgående teori om »växlande regnrika och torra tider». Han uppdelar 

 floran i sex grupper. Den första är arktiska växter, »som till större delen 

 äro vanliga på fjällen i landets nordliga delar». Denna grupp samman- 

 faller i allt väsentligt med hvad vi ofvan sammanfört under namnet fjäll- 

 arter, ett namn, som i alla afseenden torde vara lämpligare i svenskt språk- 

 bruk och vetenskapligt riktigare; detta så mycket mera som ej få arter 

 träfias i våra fjäll, hvilka ej lefva inom det arktiska bältet. I senare ar- 

 beten (57, s. 10 o. 28) talar Bi.YTT äfven om subglaciala arter. Detta 

 begrepp synes afse en del arter, som ha sitt hufvudtillhäll i fjällens björk- 



