32 



ANDRA KAPITLET 



Det nu sagda gäller Blytts rent växtgeografiska indelning. Sedan 

 han kom in på kvartärgeologien och måste försvara sina sammanställ- 

 ningar af artutbredning och torfmossbyggnad. drefs han ej sällan till helt 

 andra begränsningar af sina artgrupper. Så omtalar han (57, s. 10), hurusom 

 från den boreala invandringstiden träffats rester ej blott af hasseln utan 

 af ask och troligen till och med af körsbär (Prumis aimiiii). 



Termer brukade i så väsentligen olika betydelse som nu afhandlade 

 äro uppenbarligen ej skickade att ånyo i en klarare begränsning åter- 

 upptagas. 



Ar 1886 gjorde Fr. Kjellman ett försök att uppdela den svenska 

 floran i dess »utvecklingshistoriska element». Detta skedde i hans före- 

 läsningar vid Uppsala universitet, och en förteckning, hvari grupperna och 

 till desamma förda arter angåfvos, utdelades till åhörarna och äfven andra, 

 ehuru en verklig publicering aldrig skedde.^ Det infl}tande detta KjELL- 

 ÄL\NS försök haft, återspeglar sig i ej få skrifter under de senaste år- 

 tiondena och visar huru stort behofvet verkligen är af en indehiing. Utom 

 gruppen »utvecklingshistoriskt osäkra arter», h vilken hvarje samvetsgrann 

 arbetare på detta område ännu länge får bibehålla, uppställdes följande 8 

 grupper: glacialväxter, subglacialväxter, ek- (och al-)växter, 

 steppväxter, ilexväxter, bokväxter, kulturelement och ende- 

 miska arter. 



Den grundväsentliga svagheten vid denna uppdelning är, att flera olika 

 synpunkter ha sidoställts vid fördelningen. Ekologiska, rent geografiska 

 och historiska utbredningssynpunkter ha fått lika plats vid indelningen. 

 Det är t. ex. uppenbart att en arts endemiska natur icke i och för sig 

 hindrar, att den är en ekväxt eller en glacialväxt; bland våra kulturele- 

 ment finnas ju ej få rena steppväxter och för vissa af dessa är det 

 nästan omöjligt afgöra, om de äro spontant invandrade eller införda med 

 människan eller till äfventyrs bäggedera. 



Äfven namnen synas oss från svensk språklig synpunkt i flera fall 

 mindre lyckligt valda. Att utbyta det urgamla äktsvenska ordet fjällväxt 

 mot det föga sägande glacialväxt ger ingen vinning i någon riktning. Sub- 

 glacialväxt är både språkligt och med hänsyn till innebörden ett föga 

 godt ord, ty icke kunna de i våra nordliga skogstrakter hemmavarande 

 arterna sägas i något afseende stå under isens eller glaciärernas inflytande 

 äfven om man tolkar begreppen aldrig så fritt, 



' Skandinaviska fanerogamflorans utvecklingshistoriska element efter prof. F. R. 

 KjELi.MANS föreläsningar v. t. 1886, 29 sidor, 8;o; i öfvertryck. 



