36 TREDJE KAPITLET 



kunna visserligen mera trappstegslika afsatser eller andra afvikelser från 

 regeln spåras, men i stort sedt framträder en bestämd och stark skill- 

 nad i landets topografi först på gränsen mellan urberget eller siluren å 

 ena sidan och fjällkedjan å den andra. Denna betecknas genom en 

 oftast skarpt framträdande bergmur, utgörande en geografisk och topo- 

 grafisk gräns af stor betydelse äfven med hänsyn till de frågor, som här 

 behandlas. 



Det väster om nu angifna gräns belägna, mestadels 80 — 120 km. 

 breda området sammanfaller i stort sedt med hvad HÖGBOM i sin region- 

 indelning (138) benämner/) fjällens och de stora sjökedjornas region», medan 

 det ungefär dubbelt så breda öster härom belägna urbergsområdet af ho- 

 nom uppdelas i »moränlidernas och de stora myrarnas region» närmast 

 fjällen samt »älf- och hafsaflagringarnas region» närmast kusten. I sitt 

 läge, men ej till sin natur, sluter sig »silurregionen» inom Jämtland till den 

 förra och »kust- och skärgårdsregion» till den senare. 



I de stora topografiska dragen finnes ingen skarp skillnad mellan de 

 bägge i norr och söder sträckta regioner, i hvilka HöGBOM uppdelar den 

 norrländska urbergsplattan, äfven om en stor del af den senares ursprung- 

 liga terrängformer äro dolda under de mäktiga sedimentära jordlager, som 

 träffas inom älf- och hafsaflagringarnas region. Däremot framträder 

 snarare en bestämd topografisk skillnad mellan urbergsområdets sydliga 

 och dess nordliga del norr om Lule älf, men äfven så långt söderut som 

 inom Skellefte och Ume älfvar ned mot trakterna norr om Ängerman- 

 älfven. Inom landet söder härom är landskapet vida starkare kuperadt, 

 dalarna äro brantare nedskurna, tämligen tvärt resa sig isolerade berg 

 — folkspråkets klackar och klättar — och långa bergr3^ggar äro vanliga. 

 1 Lappland, i all synnerhet det nordliga, äro däremot de stora hufvuddalarna, 

 några korta sträckor undantagna, mycket breda och flacka, bergen 

 mellan dem höja sig med ytterst långsluttande sidor, nyanseringen i land- 

 skapets former är vida mindre rik. 



Denna obestridligen förefintliga, men genom otaliga öfvergångar för- 

 medlade olikliet i själfva dalbildningens gäng och slutliga resultat inom 

 södra och norra delarna af Nordsverige har otvifvelaktigt vid sidan af 

 klimatet utöfvat ett mycket stort inflytande på den norrländska florans 

 utbredning och nuvarande fördelning. 



Med hänsyn till sambandet mellan topografi och växtgeografi synes 

 en lämplig uppdelning af Nordsverige vara: 



