TOPOGRAFI OCH GEOLOGI I FÖRHÄLLANDE TILL VEGETATIONEN 



37 



i) urbergsområdet med fyra underafdelningar: a) det norra t. o. m. 

 Ångermanälfven och Öre älf, b) det mellersta till södra Medelpads- och 

 norra Härjedalsgränsen, c) det södra, inneslutande äfven det lilla silur- 

 området i Dalarna, d) kustområdet med utbredda sedimentbildningar; 



2) norrländska silurområdet, af vikt särskildt i Jämtland och 

 Ångermanland; 



3) fjällområdet mot öster ungefär sammanfallande med öfver- 

 skjutningsområdet och lämpligen uppdeladt i: a) ett nordligt, omfattande 

 Nordlappland, b) ett mellanområde, utgörande S}'dlappland och c) ett 



Fig. 2. Alfdal i mellersta Xorrhmd. Ångermanälfven vid Mullra, till vänster Multråberget. 

 Dalen delvis fylld af deltasediment, hvars yta är odlad. 



sydligt, innefattande de öfriga fjälltrakterna utom d) Härjedalens fjäll, hvilka 

 af flera skäl böra behandlas för sig. Den växtgeografiska motiveringen 

 för denna indelning behandlas nedan något utförligare. A kartan i äro 

 områtlesgränser angifna. 



U y h e r g s o 111 r å d c t. Den nordsvenska urbergsplattan och särskildt dess 

 mellersta och sydliga del har sitt mest påfallande geografiska drag i den 

 skarpa motsättningen mellan de stora älfdalar, som i NV-SO genomfåra 

 densamma, och de mellanliggande mera platåartade landområdena. De 

 stora dalgångarna, nedskurna ett till ett par hundra meter under denudations- 

 ytans plan sådant detta framträder i bergens krön, äro i allmänhet ett 



