TOPOGRAFI OCH GEOLOGI I FÖRHALLANDE TILL VEGETATIONEN 45 



och kalkfattiga trakter bragte tidigt frågan om kalkens betydelse under 

 vetenskaplig diskussion. A. F. W. Schimpkr (219) lämnar en synner- 

 ligen god framställning af det väsentligaste föreliggande undersökningar 

 gifvit af säkra resultat, hvadan vi här kunna sammanfatta dessa i nägra 

 korta satser under hänvisning dels till SciliMPER, dels till Warming {253). 



Det är obestridligt att kalken som rent näringsmedel spelar en stor 

 roll, äfvensom att vissa arter särskildt tillpassat sig för att tillgodogöra 

 sig detta näringsmedel, medan andra inrättat sin hushållning sä, att de 

 snarare ha skada än nytta af öfverskott på kalk. Bland de förra är att 

 räkna en hel grupp utpräglade kalkväxter, bland hvilka i den nordsvenska 

 floran särskildt är att erinra om flertalet orchideer (Orchis crucnta. Nigri- 

 tclla, Oplirys, Enpactis-2.x\.Q.xwa., Malaxis iiionopJiylla och Cypripediiim) 

 och ej fä andra växter (Carex atrata och capitata. Prbmila strida, Jmi- 

 cus triglumis), hvilka alla i Jämtland uppgifvas uteslutande (201, s. 8) vara 

 anträffade pä kalk. 



Jämte en sådan grupp af fysiologiskt kalkbundna arter, finnes det 

 uppenbarligen en annan, bestående af arter, som icke nått så långt i sin 

 tillpassning för kalk, utan som blott gynnas afsevärdt på kalkrik mark 

 möjligen på den grund, att denna marks beskaffenhet utesluter en del 

 konkurrenter. Inom nu ifrågavarande grupp träffas äfven flertalet af de 

 växter, som gjort kalkfrägan så invecklad, som den ibland synes, nämligen 

 de, som i vissa trakter äro strängt kalkbundna, i andra icke alls. Det 

 förefaller åtminstone inom vår flora vara så, att en del arter, som 

 inom sitt egentliga klimatiska område förekomma på all slags 

 mark inom sina gränsområden föredraga kalk. Så synas /^w///j'//w 

 inilneraria} Vicia silvatica så godt som uteslutande i nordliga Sverige 

 träffats på kalk. 



Oafsedt den enskilda artens fysiologiska behof eller icke behof af 

 kalk, har emellertid den kalkrika marken ovedersägligen ett annat infly- 

 tande på den vegetation, som lefver på densamma och hvilket rent er- 

 farenhetsmässigt kan formuleras sä, att på kalkrik mark ha de meso- 

 fila tropofyterna vida lättare att reda sig mot xerofyterna än 

 på kalkfri. Äfven de svenska barrskogarna bli, där kalk rikligt finnes, 

 »örtrikare» än annars. Orsaken härtill står säkert i samband med själtva 

 markbildningens förlopp. 



Gunnar Andersson och H. Hesselman (24, s. 89) säga härom: 



1 På vissa lokaler är denna växt efter allt att döma införd med importeradt vall- 

 frö och på dylika lokaler är arten ej alltid kalkbunden. 



